211 
ností nepřekážejí měkké hlásce jako přes jich hlavy působit až na 
sykavky předcházející) ; a kdežto změkčené plynné a zubnice z větší 
části ztrácejí svou měkkost před tvrdou souhláskou přípony (rz^ dz 
a c nejen před 'ř, s, ale i před c), vrací se 5, i v s, 2 jen 
před l (před s se vysouvá neb zaměňuje j) : osiel — osla, koziel — 
kozía, ruski, wiejski (m. wieá-ski), ale gi06'ny, po^'ny, prosba, groiba, 
abysmy, wežmy, ovšem i wrzesien — wrzesnia, stpoL i š v^ a dual (233) ; 
dzieZny, poZski, kroguíca, /wa; panski, ko^ca, hanba; proti gocžny, 
ch^íny, lucZzki, braíski, gruííuia, kwieínia, ogrojca, o^ca, leč swadiba, 
čma; a dále: niesli, wieili, osle! koile! na wiosle, ile,*) ciesla, mysl, 
we snie, w polszczy^nie, blažnie! przyjažn, smiaíy, w pasmie, pismienny, 
weimij, weimiesz, swiat, swierk, swi^ty, jaiwiec, spi, na wyspie, 
w miescie, sciežka, gwiaidzie, kosé, srebro, sroda, irenica**) i slo- 
žená spiew, scisk, smierc, scierac atd.***) Něco podobného, ale jen 
z části (jen před wi^ wie a to ne vždy) je pozorovat ještě jen při d\ 
nieížiwiedž, cíiwign^č, íí^wierka, odc^iwierny, Diwina i c?iwi§k, ale 
áwie, Jaí^wiga, řwierdza atd. 
Takto jsem přišel ke konečnému úsudku, že učení Maíeckého 
o hláskách a souhláskách polských a jich rozmanitých proměnách 
v základě a ovšem na mnoze i v podrobnostech je chybné, a sice 
hlavně tím a proto, že Maíecki neví, kolik, které a jaké hlásky 
a souhlásky polský jazyk má, které proměny se dějí z příčin psycho- 
logických a které z příčin fysiologických, které vlivem hlásek a které 
vlivem souhlásek. 
*) Maíecki tu (str. 148) uvádí i „posl^ (nie possílq!)," ale nejen srovnání toho 
slova v ostatních živých nářečích slovanských, nýbrž i srovnání toho tvaru 
s podobnými tvary v samé polštině, tu žádá sz\ tedy possle (ne posle!), jako 
iS'zl^sk (Silingi), sslachta, szklo (m. šckto, cf. ctbk2io, jako čes. zblo, pol. 
ždžbío m. scbío, cf. ctbójo), róány (!), próány (! proti póány), a ámija (! m. 
žmija, cf. ost. nář. slov.). Ve všech těchto slovích Maíecki (str. 149) za- 
stává 53 a 2! 
'*) Maíecki chybně píše árebi§ (§. 150) m. árebi^ jako žródlo (cf. ost. 
nář. slov.). 
^*) Proč se mluví a píše swierciadlo, swierz a spieszyc (s tvrdou sykavkou) 
není prý známo, ale zwierz a spieszyc znějí ruskočesky (cf. swir), a zwier- 
ciadlo s třemi úchylkami od hláskosloví polského (vsutá předložka w: 
tozierciadío, cf. ^üzerač; nezměkčené z před wie a cia m. ca, cf. abecadlo, 
čes. zrcadlo, rus. 3epKajo, coseptíárb) je bezpochyby také původu cizího 
(cf. srb. oFiCAajio), jako myú^žoa, s!\v?/ci§áyč. dle stčes. pravopisu lü^tiez, 
2Vfyi\Qzyty a p.? 
14* 
