325 
mohutnosti, občasné uadmutosti ano i ku barvě jejich) u nás dosud 
málo přihlíželo, objevuje se ve sbírkách hojnost materiálu nesprávně 
stanoveného, což poměr, jenž víru v cizí udání velmi zhusta vy- 
vracuje. 
36. 
Traktát podkomořího Vaňka Valeéovského proti pano- 
vání kněžstva. 
četl 14. listopadu 1881 dr. Jaromír Čelakovský. 
V bratrském rukopise herrnhutském d. II. na str. 215— -222 
nalézá se „Traktát pana Vaňka Valečovského etc. učiněný proti Ko- 
ky canovi a jeho kněžím", o němž sice naši domácí dějepisci nejednou 
se zmínili;*) jehož obsah však nebyl posud ani uveřejněn, ani tou 
měrou uvážen a oceněn, jak toho zasluhuje. Majíce za to, že každý 
příspěvek je vítaným, který dobu slavného Jiřího Poděbradského po- 
někud aspoň nám objasňuje, vydáváme tímto traktát svrchu zmíněný 
poprvé tiskem a chceme o spisovateli a o obsahu jeho sepsání několik 
slov promluviti na základě zpráv, jež se nám odjinud zachovaly. 
Traktát není, jak se posud za to mělo, připsán panu Zděnkovi 
Kostkovi z Postupic, přednímu to důvěrníRu Jiřího Poděbradského, 
od podkomořího Valečovského; nýbrž od někoho jiného, 
který na počátku ironicky panu Zděnkovi píše: „Vyznání slavné 
víry o kněžích pana Vaňka Valečovského, podkomoří království Če- 
ského, posýlám. A Tvá milost, když jeho čisti budete sepsání, 
račte přijíti jako od lejka, kterýž nemnoho duchovně mlu- 
viti umí, ale zhloupa naprosto. A já za něho prosím, podle 
omluvy jeho, že jej zdravě vezmete a jemu v jeho neopatrných řečech, 
ačby se namátly, pohovíte i odpustíte." 
Už slova ta ukazují, že traktát ten bez náležité omluvy a vý- 
slovného ohražování se proti jeho obsahu nebyl rozšiřován a skutečně, 
jakkoliv horlení podkomořího Valečovského na panování a pletení 
se kněží do záležitostí politických v Praze i ve městech venkovských 
mnohé zajímavé světlo vrhá na neurovnané sociální poměry po válkách 
husitských u nás, zvláště ve městech, správě úřadu podkomořského 
*) Palacký: Děj. Č. IV. 1. str. 229, 380 a 404; Rybička v Slovníku naučném 
d. IX. str. 872; Jireček Rukověť II. str. 308. 
