igoo, Ofi. Nov. Dec. sol 
ånnu längre i formningen. Oxidernas värkan 
i fråfsfebrar, och dår fibra rnufcularis år ovårk- 
fam blifva nya argumenten Mercurius dulcis 
har onekeligen en flor antifpafmodifk och anti- 
convulfivifk värkan, fom jag ibland funnit i 
Epileptifka fjukdomar, likfom åfven Cuprura 
Ammoniacale. Kermes minerale år åfven vårk- 
fam, dår fibra viva år mindre rörlig, DefTas 
vårkningskraft tilhorer våi må fl: oxigene; hva- 
dan ockfå Mercur. dulcis ofta botar både 
Qyartaner och Tertianer. Men de åro icke 
få diffucibla , eller få fint uplofliga , at de 
kunna uptagas och ofver alt foras igenom 
våtfkorna, och åt alla delar. Defs lilla prin- 
cipium adftringens fåfler fig och likfom drager 
til fig oxigene, hvaraf ftyrka och lifagtighet 
återflållas: och då fibra blir laxa; tyckes fom 
Kinans vårkan vore hår, at nårmare ihopfoga 
fibras rnufcularis folida delar; hvadan fibra får 
mera tonus. Bo er ha ve fade dårfore: ubi 
fibra laxa, ibi fpafmus. 
Sålunda tyckes fannolikt vara, „at befk* 
55 ämnet och galldple faltet, foremdt med hijdrogene 
»hvilka hafva alle/ammans adtradtion til Oxigene, 
nhvarmedelfl fpdnkraften upkommer, (fe N:o 87» 
„ Anm. 3.) och dr o lösliga i våra vdtjkor, utgöra 
& tUf ammans värkningsämnet i Kinan." (N:o 87« 
Anm. 3.) Dår tyckes ej vara någon fullbor- 
dad refina, ty den forftor fpånkraften (N:o jo. 
Anm. 2.) utan endafl: åmnet dårtil, fom ock 
formodeligen ger åmne til gallåple faltet; 
X 3 hvar* 
