l8lO, ^an. Febr. Mart. 31 
den fenare i S. När n > 2 j är exponenten 2 
_w nekad och SL — SA. = 00, Parabeln Kr 
utmärker väl i detta fall befkaffenheten af gre- 
nen hq , men är ändå icke Afymtot • linea i 
flräng bemärkelfe. 
§. II. 
Den rätta Afymtot- lineen är den, i hvil- 
ken V ^^-j-;^*) kan uttryckas med famma ter- 
mer, fom ingå i värdet af SL (§. loS i"^är de 
termer icke beräknas , der co har en jakad Ex-* 
ponent. Huru denna Afymtot-Iinea beftämmes, 
är min affigt att vifa genom följande Exempel, 
Lät n vara < 6 , men icke < 4. Här be- 
gäres fåiedes en linea , hvars abfcisfer tagas på 
SE, och få bcfkaifad, att VC^^+JV^) uttryc« 
kes genom en Series , fom begynner med ter« 
merna ^w"^ ^ + — U 
^ 6 ' 
' • • "V ~- 9 «är vmk. LSF =3 woa. 
360 
Jag antager, att den fökta lineen föreftälles 
n n — 2 
genom Eqvationen XzzÅy^ — ^ ->f. Bjy«— i 4* 
S 1 hvilken termerne fortfättas få länge 
y icke får någon nekad Exponent. Sedan fät- 
tes V(x^ ^ c= 2; 5 tang. LSF t , cof. LSF 
^ c. Efter y:=itx^ förvandlas den framftälda 
EqViH 
