$é 18 10 5 Ap\ Maj\ ^U7h 
ket allt ockfå af andra närvarande, och fom 
kände honom^ intygades. 
Så mycket jag om desfa hans egne upgif- 
ter då på ftället kunde foryisfa nijg, voro de 
med verkeliga förhållandet alldeles enlige. Svår- 
ligen öfvertalades han att få öpna en och an» 
nan af de glaDfande flata |)erliika bulor (puftu- 
Ise) fom funnosj på händren , ty han fruktade 
för blodförluften, men då jag forfäkrade honom, 
att han dervid ej fkulle löpa någon fara, fam- 
tyckte han ändteligen dertill. Med möda kun- 
ije jag med lancett genomfkära deras ikal, fom 
väl icke var färd eles tjockt men hårdt och car- 
tilagiröft. Blod utrann väl och fortfor länge 
fttt rinna, dock ej våldfamt och var det till 
färgen ljuft, famt mycket blekare än venött 
blod. Det. cartilaginöfa ikalet tycktes beftå a£ 
en förvandlad epidermis^ bulorne till formen 
haUklotrunda med lindrigt vidgad bafis faftfit^ 
tandc (fesfiles nec penfiles f. pedunculatae, he« 
mifphsericae) likHade ej de verrucas, fom vanli» 
gen härröra ifrån papillae nervt^se, voro kanfke 
upkomne af täpta vafa exhalantia, upväxta ocb 
uppfyllda af blod. Deras lluteliga förvandling 
och öfvergång till köttväxter, torde genom den 
i dem innellutne bloden kunna förklaras j men 
om den eller de delar, hvilka lemnat grund- 
ämne till deras förlla daning, kan icke något 
fäkert befiämmas, i brift af dertill ärfordeiig 
och noggran underfökning, fom tillfället ej med-» 
gaf att verkilälla. Knölarne eller de ftörre 
utväxterne voro inuti täte och beftående af en 
håidare köttmasfa, fom likaledes gaf mycket 
blod 
