I B 12. Qct, Nov, Dee^ 
229 
ke lägga mycken tillföiligt till de anförde zif- 
fertalen. Orfaken hvailöre det är få fvårt att 
beftämma de antimonfyrade falternas mättnings- 
capacitet ligger deri att fyrans fvaga fräiidikaps 
e;rader hindrar ofs att med fäkerhet frambringa 
fullt neutrala föreningar, och derigenom ger 
ett ganfka rigtigt refultat af analyfen den be^- 
ftämda föreningens fammanfättning vid de fläft^ 
tillfällen origtigt. 
Andmonfyrad harytjord är ett hvitt, något i 
gråagtigt fallande pulver, fom fås, då faitfy« 
rad baryrjord fälles med en neutral uplösning 
af antimonfyradt kali. Den fällning, fom i förila 
ögonblicket bildas bibehåller (ig utan att uplöfas, 
niasfan är flockig och lätt, fäfter fig icke pä 
glafet, decomponeras icke af kolfyran i luften, 
och faltpeterfyra utdrager derur barytjordef^ 
trögt men fullkomligt. 
Jntimonfyrad kalkjord fås då det neutrala fa!»* 
tet fälldes med faltfyrad kaikjord. Den förft bil« 
dade fällningen uplöfes, men den blir fedan be« 
fländig. Den är hvit flockig och lätt. En del 
affätter fig i en hälft criftaiiinifk fkorpa på gla« 
fet , aldeles fåfom kolfyrad kalkjord. Öfver- 
. gjutes denna Ikorpja med falpeterfyrä, få utdra-» 
ges kalit utan fräsning och den blir från halffc 
genomikinlig, fnöhvit och oklar a£ den ierana*» 
de antimonfyran. ' 
^ntimonfyrad llyoxid erhållen ^enom dubbet 
decompolition med falpeterfyrad blyoxid ^ bil- 
dar en hvit oftlik, fullkomligt olöflig fällning, 
R 4 iom 
