23S 
I8l2 , Oct. Nov, Dec. 
Då mnn i en öppen de^el i en ganlka hog 
temperatur hafsigt uphettar till full hvitglödg» 
ning antimonfyrad kopparoxid, koboltoxid eller 
zinkoxid, äfvenfom neut^ial antimonfyrlig kop- 
paroxid och koboltoxid, få tänder iig irasfan 
vid en vifs temperatursgrad och förglimmar med 
en ganfka liflig eld. Det famma inträffar äfven 
framför blåsiörslågen. Den återfående masian 
har nu ett helt annat utfeende och andra egen- 
Ikaper än /örut. Koopar och zinkfaltet biifva 
giåhvita och koboltfaltet blir g-anfka blekt te- 
gciiödt. J;ig har icke kunnat merka något dy- 
likt med antimonfyradt kali, kalk, baryt- el- 
ler blynxid. Antimonfyrad manganoxidiii brän- 
ner fi^ hvit i denna temperatur, utan att jag 
kunnat merka något förglimmande. Den på det- 
ta fätt behandlade masfan decomponeras nu ic- 
ke mer af fyror, och då den kokas med faltfy- 
ra få fynas båda beftåndsdelarna till en ganlka 
ringa mängd lika uplöfas, i ftäilet att desfa fal- 
ter före bränningenganlka lätt decomponerades^ 
äfven i köld, af utfpädda fyror. 
Då båda metallerna i desfa falter äro i (3e«- 
ras högfta fyrfättningsgrader , få fynes det va- 
ra mindre fannolikt att den beftår i en oxidering* 
Då antimonpulver eller hvit antlmcnoxid 
blandas med röd quickfilfveroxid och deftilleras 
i en glasretort vid en fagta ökad och tillräckligt 
länge underhållen mörkröd glödgningshetta , få 
erhålles en mot de förut omtalade brända fal- 
terna fvarande förening af fyrfatt antimon och 
fyrfatt quickfilfver. Den erhållna masfan är mörkt 
grå- 
