121 
fremhæves, at de aabenbart kun have havt et underordnet 
Værd for Prof. Ørsted som Beviisgrunde , thi i hans første 
Afhandling (Tidsskr. for populære Fremst. af Naturv., 1860), 
hvor de nye Kategorier «Stevbladstand« og »Frugtblad- 
stand« først opstilles, omtales Misdannelser slet ikke. Der- 
næst niaa bemærkes, at Misdannelser overhovedet af alle 
Botanikere ansees for at være meget usikkre Beviisgrunde, 
da de forskjellige Misdannelser ofte synes at bevise heelt 
forskjellige Ting. Og Prof. Ørsted har selv udtrykkeligt i 
en af de Afhandlinger, hvormed vi her beskjæftige os(Vidensk. 
Meddel, fra den naturh. Foren, i Kjbhvn., 1864, pag. 13), 
udtalt sig i samme Retning, idet han siger: »De Slutninger, 
»hvortil Misdannelser føre, kunne imidlertid ikke tillægges 
»nogen afgjørende Betydning uden forsaavidt de staae i Sam- 
uklang med den paa Iagttagelser over vedkommende Organs 
»normale Udvikling grundede Opfattelse«. Der foreligger jo 
nu i dette Tilfælde intet Forsøg paa at vise, at Dækblade 
overhovedet normalt udvikles til Støvdragere, eller at de 
enkelte Støvblade i en »Hanrakle« normalt udvikles til 
Dækblade, og de paaberaabte Misdannelser bevise alt- 
saa efter Prof. Ørsteds egen Udtalelse slet Intet med Hen- 
syn til Gymnospermerne. Og dog benytter Prof. Ørsted den 
Omstændighed, at Dækbladene hos Arceuthos og Picea ab- 
normt kunne omdannes til Støvblade, til at bevise, at Støv- 
bladene overhovedet hos Gymnospermerne ere omdannede Dæk- 
blade! Overfor andre Botanikere vil det være unødvendigt 
nærmere at imødegaae denne Slutning, og Prof. Ørsted vilde, 
for ^særligt at blive belært paa dette Punkt, gjøre vel i at 
studere Goethes »Die Metamorphose der Pflanzen«, der, 
skjøndt den blev skreven 1790, og skjøndt Goethe ikke var 
Professor i Botanik , dog indeholder mere ægte Botanik i 
hver Linie, end der findes i mangen en nuleveude Professors 
samtlige Værker tilhobe. 
Lad os nu efter at være blevne Misdannelserne kvit 
see paa det egentlige Beviis. Naar vi for at undgaae Vidt- 
løftighed kun tænke paa »Hanraklerne«, lyder Beviset om- 
trent saaledes: »Den saakaldte »Hanrakle« er en begrændset 
