203 
Celler; sjeldent er en og anden af Cellerne deelt ved en 
Tværvæg i tangential Retning. Inderbarkens Celler (Figg. 40 
og 42, «) ere store, temmelig tykvæggede, paa Længdesnittet 
oftest rektangulære, paa Tværsnittet kileformede og i det 
Hele fast sammensluttende; dog viser Længdesnittet talrige 
smaa lindseformede Intercellulærrum, hvorved Cellernes Slægt- 
skab med Mellembarkens stjerneformede Parenchym antydes. — 
Hvorvidt det her omhandlede anatomiske Parti, der efter 
Schleiden sædvanlig kaldes Kjærneskeden (» Kernscheide «), 
med Rette henregnes til Barken, eller om det snarere skal 
regnes til Veddet, er jeg ikke paa det Rene med; Meningerne 
herom ere deelte, og der synes mig hidtil ikke at være frem- 
ført afgjørende Grunde for den ene eller den anden Opfat- 
telses Rigtighed. 
Veddet bestaaer deels af en uregelmæssig Kreds af 
peripheriske, til en Vedring sammensmeltede Karbundter (Fig. 
5, k), deels af enkelte indenfor denne Ring i Marven spredte 
isolerede Karbundter. Disse sidstes Antal og Beliggenhed er 
meget vexlende ikke blot paa forskjellige Rodstokke, men 
ogsaa paa forskjellige Snit af et og samme Ledstykke, idet 
de bugte sig ud og ind og snart forene sig med Vedringen, 
snart skille sig fra den. Selve Vedringens udvendige Omrids 
er ligesom hele Ledstykkets uregelmæssigt bugtet-kredsformet 
og meget forskjellig, eftersom Snittet lægges ved Grunden 
eller henimod Spidsen af Ledstykket; Grændselinien indad 
mod Marven er endnu mere vexlende paa Grund af den om- 
talte Beskaffenhed af de isolerede Karbundter. Karbundterne 
i Vedringen ere spredte efter den hos Monokotyledonerne 
almindelige Typus; skjøndt de ere tilstede i saa ringe Antal, 
at de som oftest kun danne en enkelt Kreds, viser det mono- 
kotyledone Præg sig dog strax deri, at de ere stillede i saa 
forskjellig Afstand fra Peripherien, og at de frembyde en saa 
forskjellig Grad af Udvikling, der altid staaer i et bestemt 
Forhold til Afstanden fra Peripherien: de ere desto mindre 
og desto vanskeligere at adskille skarpt fra Nabokarbundterne 
jo nærmere de ere ved Vedringens ydre Rand. Vedringens 
Karbundter ere derfor meget vexlende i Henseende til de 
