204 
dem sammensættende Elementers Antal, hvorimod man hos 
dem alle gjenfinder de samme Arter af anatomiske Elementer, 
nemlig Kar, Kambium og Vedceller. Cellernes Anordning og 
Beskaffenhed i et af de mindre peripheriske Karbundter sees af 
Tværsnittet Fig. 40 og Længdesnittene Figg. 41—42, der 
supplere hinanden (sammensluttende ved a^). De store Spi- 
ralkar (ß) danne en Halvbue, der vender Mundingen ud mod 
Vedringens Peripheri; det af Halvbuen indesluttede Rum ud- 
fyldes af det ved sine tynde Vægge kjendelige Kambium (Ö); 
den øvrige Deel af Karbundtet mellem Kambiet og Kjærne- 
skeden dannes af fortykkede, polyedriske , skraat tilløbende 
Prosenchymceller («', a-), der flyde sammen med de tilsva- 
rende Celler fra begge de nærmest stillede Karbundter, uden 
at man nøiagtigt kan skjelne mellem de til hvert Karbundt 
hørende. Grændsen mellem Vedringen og Kjærneskeden bliver, 
som Fig. 40 viser, en zigzagbøiet Linie, idet Vedcellerne ere 
indkilede mellem Kjærneskedens spidst tilløbende Celler; Ved- 
ringen har langs hele sin ydre Omkreds den samme Beskaf- 
fenhed som paa det i Fig. fremstillede Brudstykke; dens 
yderste Parti dannes overalt af Prosenchymceller, idet Kar- 
bundterne, i hvor forskjellig Afstand de end ere stillede fra 
Peripherien, dog slutte saa tæt sammen, at Marven intetsteds 
naaer ud til Kjærneskeden. — De meest udviklede af Veddets 
Karbundter ere de af Marven heelt omsluttede isolerede, der 
fremtræde som en afsluttet Heelhed. De bestaae af de samme 
Elementarorganer som de nys beskrevne peripheriske Kar- 
bundter; Forskjellen imellem dem viser sig i Antallet og til- 
deels Anordningen af Elementerne. Karrene, der hyppigst 
ere Spiralkar, sjeldnere Trappekar eller Mellemformer mellem 
disse og Spiralkar, ere saalede? talrigere (indtil 16), ordnede 
i 2— 3 Rækker og danne en næsten sluttet Kreds omkring 
Kambiet; paa den af Karrene ikke bedækkede Side af Kam- 
biet ligger det forholdsviis store Parti af Prosenchymceller. 
Mellem disse isolerede Karbundter og de ovenfor beskrevne 
findes nu alle mulige Overgangsformer, saaledes som man kan 
see af Fig. 5, hvor de enkelte Karbundter vise sig at være 
af meget forskjellig Størrelse indbyrdes og at springe saa 
