237 
savel ved Genova, som i Toscana, hvor jeg har samlet den 
flere steder ved Pisa, ved S. Giuliano, Ripafratta og Firenze, 
voxende på alleslaizs træer. De italienske exemplarer stemme 
ganske overens med de danske og med Wilsons afbildning i 
Bryol. britt. Fra hans beskrivelse afvige de kun deri, at 
han siger om bladene: »more acute than m T. lævipila«, hvad 
jeg kun undtagelsesvis har fundet at være tilfældet. Det er 
derfor sikkert uden grund, når De Notaris (Musci ital., 
p. 42) tvivler om, at den af mig fundne art skulde være 
Wilsons, og han synes også senere (Cronaca, p. 14) at være 
frafalden denne mening. 
Barhula lævipila Brid. var. meridionalis Sch. (Tortula læ- 
vipilæformis Not.) Almindelig på træer, især i olivenskovene, 
og rigelig frugtbærende. - De Notaris's mening, at den 
skulde være artsforskjellig fra B. lævipila, kan jeg ikke dele. 
Det eneste skjelnemærke er den række mindre, chlorophylløse 
celler, der omgive bladet. Men dette kjendemærke er ikke 
constant; det varierer på blade af samme individ, og spor 
dertil findes ogsaa hos danske exemplarer. En form med 
kort, tyk, ukrummet kapsel har jeg fundet ved Altopascio. 
Barhula ruralis Hdw. Steril ved S. Giuliano o. fl. st. i 
bjergene; med frugt ved Madonna del Acero (P. Savi) og 
Ripafratta. — Var. rupestris Sch. (crinita Not. Tort. inter- 
media (Brid.) Lindbg. i Hedwigia, 1865, 3.). Monte Morillo 
(Caldesi). Jeg har set for lidet af den til at turde udtale 
mig om dens artsret. 
Barhula Brehissoni Brid. (Schimper i Flora, 1864, p. 
214. Tortula mucronata Brid.: Lindbg. i Hedwigia, 1865, 3. 
Cinclidotus riparius ^ terrestris Br. eur. Trichostotnum flavipes 
Not. Syll.). Steril almindelig på gamle træer, stene o. s. v. : 
Pisa, Lucca, Ripafratta, Prato, Firenze og Spezia. Med frugt 
på træer ved Viareggio (Bicchi) og på klipper ved vandfaldet 
nær Castello. — Fra. Cinclidotus riparius, der er langt sjeldnere 
i Toscana, viser den sig strax forskj eilig ved de lave, tem- 
melig løse, mindre grenede og frisk grønne tuer, der ofte ere 
fine som Zygodon viridissimus, som ligner den lidt i udseende; 
ved bladene, der i tør tilstand ere stærkt krummede, næsten 
