27 
Endnu skal jeg omtale en ejendommelighed ved fnokken 
hos disse sidste slægter, som kræver opmærksomhed. 
Udviklingen af den terminale hårdannelse er som hos 
Sonchus. Men hvad er igrunden den forskel , der indtræder 
i den ydre topcelles voxemåde ved overgangen til hårdannel- 
sen? Let forståeligt ved betragtning af de to skematiske 
figurer: 37 a og b (hvor y ^ ydre topcelle, i =^ indre top- 
celle og endelig tallene 1, 2 og 
3 o. s.v. betegner de på hinan- 
den følgende delinger ved nye 
cellevægge). Det vil let ses, at 
den ydre topcelle, der før indre 
topcelle standsede sin væxt(37 a) 
— afskar segmenter vexelvis til / ^ ^ 
forskellige (4) sider ved celle- 
vægge, der ikke convergerede (3 og 4) og derved dannede et 
enkelt cellelag, der som et »ÖtQf^aa (en hud) omsluttede en- 
dophyllet, — det vil let ses, siger jeg, at denne ydre topcelle, 
idet den fortsætter væxten også efter at den indre topcelle 
har afsluttet sin væxt, nødvendigvis må ophøre at danne cel- 
ler, der ordne sig efter en flade, men tvinges til at danne et 
hårlignende legeme (37 b) , idet de nye cellevægge må con- 
vergere. Hos Sonchus og alle slægter med en lignende fnok 
vil ydre topcelle umiddelbart før overgangen (kendes ved 
tversnit på, at endophyllet bliver ydest svagt, fig. 35 b 
og fig. 27 d) afskære segmenter i 4 retninger; det samme 
er tilfældet umiddelbart efter overgangen. Ved den føl- 
gende væxt slår ydre topcelle hos de fleste slægter (ikke 
alle og ikke engang konstant i samme blomst) over til at af- 
skære segmenter, først i tre, senere i to retninger. Men i 
mange tnokstråler hos TMctucay enkelte hos Taraxacum, Ci- 
neraria o. a. er den ydre topcelles væxtforandringer ikke af- 
sluttede hermed. Efterhånden vil væggenes stilling gå over 
til at blive fuldstændig horizontal (i begyndelsen endnu en 
smule skråstillede, A^exelvis til forskellige sider; fig. 38 b; 
