_15^ 
Men fnokkens sekundære længdevæxt sker væsentlig ved 
længdestrækning af cellerne; thi på den tid, denne sekundære, 
basilære længdevæxt begynder, er fnokkens overhudsceller alle 
af temmelig ens længde lige fra fnokstralens grund til spidsen; 
men efter at den sekundære længdevæxt er afsluttet, viser 
overhudscellerne et helt andet forhold: I fnokkens spidse og 
allernederste grund har cellerne nemlig samme længde som 
før den sekundære længdevæxt, mens derimod cellerne i den 
mellem disse to yderdele liggende part af fnokken har strakt 
sig betydelig og det netop såmeget , at det er tilstrækkeligt 
til at forklare os den sekundære længdevæxt som resultat, 
væsentlig af en cellestrækning. 
Også lateralhårene voxer i længde ved cellestrækning, 
og det på den måde, at forholdet mellem to hårs længdevæxt 
er ligefrem propertionalt med forholdet mellem de tilsvarende 
overhudcellers længdevæxt, eller med andre ord: på fnokkens 
øverste spids (lig. 18 f) og nederste grund (fig. 18 g), hvor 
cellerne ikke strække sig, vil heller ikke hårene opnå nogen 
synderlig længde, mens derimod hårene bliver meget lange på 
den større midterste del af fnokken (fig. 19), hvor cellerne 
strækker sig stærkest. 
Hin ejendommelige fnokspîds')» hvis celler ikke deltager 
i den sekundære længdestrækning, og som er besat med korte 
udstående hår både på over- og undersiden samt langs ran- 
dene, er ganske analog med den^ højst rudimentære lamina- 
dannelse, der findes på de inderste kurvdækblade. 
Af det sidst udviklede kan vi uddrage følgende resultater : 
1. Forud for dannelsen af fnokken går dannelsen af en 
nedre væxtzone (eller væxtring), hvis indre væxt er 
basipetal. 
2. Både stængelens periblem og dermatogen tager del i 
dannelsen af fnokkens første anlæg. 
3. Stængelen afgiver til hver fnokstråle 1 periblemcelle, der, 
^) ,,apices setarum clavellatæ " Reichenbach: Icônes florae Germa- 
nicæ et Helvet. volumen XV 1853 pg. 68; dog er den utydelig på de 
ydre, svagere fnokstråler. 
