10 
14 
tatet af denne de forskellige 
ineristempartiers forskellige 
voxemåde bliver da med nød- 
vendighed det, at blomster- 
anlæget lidt efter lidt for- 
andrer sin form fra halvkugleformig til bægerformig (tig. 12 
Det unge blomsteranlæg har altså nu en kredsformig 
væxtring; men efterhånden vil det væv, der deler sig livlig 
og uregelmæssig (hvis celler derfor ingenlunde er ordnede så 
regelmæssig, at vi her kan tale om 1ste, 2det osv. periblem- 
lag!), ligesom gribe om sig derved, at bestandig flere celler 
drages ind med i virksomheden. Denne griben om sig sker 
imidlertid kun i 2 retninger, nemlig: a) acropetalt (o: den 
øvre væxtrings indre væxt er acropetal ) og b) basipetalt; 
herved dannes en nedre væxtzone eller væxtring (hvis indre 
væxt er basipetal), der som en svag vold løber rundt om det 
hele blomsteranlæg (tig. 14 ved n n) Det vil ses, at de 
celledelingsprocesser, der betinger dannelsen af de to væxt- 
ringe (øvre og nedre) oprindelig begge tager udspring fra 
samme punkt. Den øvre væxtring (hvis indre væxt er acro- 
petal) danner i acropetal orden: krone, støvdragere og frugt- 
blade ; mens derimod den nedre væxtring (hvis indre væxt er 
basipetal) danner i basipetal orden : et stort antal fnokstråler. 
b. Ved undersøgelse af den enkelte fnokstråles dannelse 
udaf den nedre væxtring gælder det om skarpt at sondre 
mellem dermatogenets og periblemets virksomhed. Derma- 
togencellerne udmærker sig både før og efter fnokkens dan- 
nelse fremfor periblemcellerne ved deres regelmæssigere form 
samt derved at alle celledelinger i dermatogenet sker alene 
ved radialt stillede vægge. Ved fnokkens dannelse viser 
dermatogenet sig på ethvert tidspunkt som et fra periblemet 
vel adskilt cellelag, der ligesom løftes op af det sig udsky- 
^) Denne valk, der fremtræder Djer eller mindre tydelig hos de fleste kurvbl. 
var kendt af de fleste tidligere undersøgere. 
og 13). 
