83 
er temmelig mangelfulde, og det på den anden side ikke 
synes at kunne volde synderlig vanskelighed på dette punkt 
at aftvinge naturen bestemte svar, skal jeg overlade dette til en 
senere undersøger og her blot nøjes med de givne antydninger. 
111, Bemærkninger om phanerogambladets væxt i 
almindelighed. 
1. 
Såvidt mine undersøgelser rækker, kan jeg i alt væsentligt 
bekræfte rigtigheden af de anskuelser om phanerogambladets 
væxt, Nägeli for mer end 20 år siden fremsatte'); kun må 
de korrigeres ved de resultater, den nyere tids undersø- 
gelser af væxtpunktets og væxtliniens bygning har givet. 
Man synes for tiden almindelig at henføre bladets randvæxt 
under det vage begreb »intercalær væxt«^); nødvendigheden 
af for bladets vedkommende at adskille a) topvæxt, b) rand- 
væxt og c) intercalær væxt turde være indlysende. Bladets 
randvæxt er ganske analog med dets topvæxt. Begge følger 
samme regelmæssige væxtlov; ved dem begge vil der ved 
enkelte, yderlig stillede cellers fortsatte (om end begræn- 
sede), regelmæssige virksomhed øges noget nyt til det gamle. 
Ved topvæxten sker denne forøgelse efter en linie, ved rand- 
væxten efter en flade ; dette er i grunden den hele forskel 
mellem dem (cfr. 1ste afsnit II. 4). Ved den intercalære væxt 
vil det gamle blot udvides, differentieres osv. Topvæxten går 
forud for randvæxten; den intercalære væxt følger umiddel- 
bart efter topvæxten og randvæxten. Topvæxten ophører (i 
regelen) først; den intercalære væxt vedbliver længe efter at 
topvæxten og randvæxten er afsluttet. Netop da der ikke 
er nogen væsensforskel mellem bladets topvæxt og randvæxt, 
bliver det os let forståeligt, hvorledes der i bladets randlinie 
kan opstå nye apicale væxtpunkter (af 2den, 3die .... or- 
^) Nägeli, Zeitschrift 3 u. 4 ; Nägeli u. Cramer: pflaiizenphysiolog. Unter- 
\ suchungeii. 
^) cfr. f. ex. Sachs: Lehrbuch, 2 Auflage pg. 136—137. 
6* 
