104 
Hanstein) udviklede væv endog danne omtrent v's af 
hele bladets masse; på bladets overside kan dette 
væv være 12-16 celler højt*). Det yderste cellelag i 
dette væv dannes almindelig af temmelig små, flade 
celler, hvis vægge støder sammen uden intercellularrum 
(fraregnet spalteåbningerne på bladets underside!), be- 
sidder altså epiderms vigtigste ejendommelighed. Den 
øvrige del af vævet består derimod af meget store saft- 
fyldte celler (dog uden bladgrønt), hvis vægge fører ofte 
ret anselige — intercellularrum, celler, der ikke engang 
er ordnede i regelmæssige cellelag. Det vilde være meget 
upassende at regne dette uhyre væv, der har en sådan 
natur, med til » epidermis « og derfor også ukorrekt at 
regne hint tilsvarende cellelag hos Begonia fuchsioides 
med til epidermis. Hvad vi her navnlig vil fastholde er 
dette, at den yderste omsluttende kappe fdermatogen 
Hanstein) kan dele sig tangentialt endog i den grad 
livlig, at den danner indtil Ve af hele bladets masse 
0 : den yderste kappe behøver ikke just at indskrænke 
sig til at danne epidermis alene. Tangentiale delinger i 
den yderste omsluttende kappe er vistnok i det hele ikke 
nær så sjeldne, som man før har antaget (foreløbig kender 
man et sådant forhold hos en del Begoniaceæ, Gesne- 
riaceæ, Urticaceæ, Fiperacece). 
^) Der er, hvad det omhandlede forhold angår, megen forskel mellem arter 
af samme slægt. Hos Begonia argyrostigma, smaragdina, Dregei o. Û. 
bliver dermatogeiiet udelt o: danner umiddelbart epidermis; hos Begonia 
manicatn og fuchsioides deler derraatogenet sig i 2 cellelag både på 
bladets over- og underside ; hos Begonia Polygonatum deler dermato- 
genet på bladets overside sig i 3 cellelag , på undersiden kun i 2 ; hos 
Begonia peltata og hydrocotylifolia deler dermatogenet på bladets over- 
side sig i 5 — 7 cellelag, pa undersiden kun i 2. Idet hele er altså tan- 
gentiale delinger livligst på bladets overside. Endnu skal jeg tilføje: 
hos Columnea picta deler derraat. på bladets overside sig i 3 cellelag, 
på undersiden bliver det udelt; hos Æschinanthus grandiflorus deler 
dermat. på bladets overside sig i 5 - 6 cellelag , hos Peperomia hlanda 
1 8 — 12, hos P. magnoliæfolia endog i 12 — 16 cellelag. Når jeg siger 
„cellelag", er dette ikke at tage bogstavelig, da de tangentiale delinger 
er — i samme grad livlige, i samme grad uregelrette. 
