306 
Hydrocharis Morsus Veronica scutellata, Epilobium tetragonum 
ranæ, — Beccabuiiga, (i strandegne), 
Menyanthes trifoliata, — Anagallis, Myriophyllum spicatum, 
Mentha sativa, Oenanthe Phellandrium, Hippuris vulg. c. form. 
Teucrium Scordium, Ranunculus Lingua, fluitantè, 
Solanum Dulcamara, Batrachium heterophyl- Comarum palustre 
Utricularia vulgaris, lum, 
og ved grøfter og andre fugtige steder: 
Lysimachia nummularia, Malachinm og Lotus nliginosns. 
Noget mindre hyppig træfifer man 
Alopecurus fulvus, Acorus Calamus, Cineraria palustris, 
Catabrosa aquatica, Sparganium simplex, Galium elongatum, 
Glyceria spectabilis, .Callitiiche verna, Lathyrus palustris 
Og endnu sjældnere Eumex palustris, Helosciadium inunda- 
tum, Nuphar og Nymphœa, Barbarea stricta, Nasturtium sil- 
vestre, N. anceps og Myriophyllum alterniflorum . — Nastur- 
tium palustre er kun hyppig i den nordostlige del af egnen, 
medens den i egnens sydvestlige del forekommer yderst sjæl- 
den, hvorimod det omvendte er tilfældet med N. amphibium, 
der i sidstnævnte del træffes i enhver tørvgrav, men er min- 
dre hyppig i det nordostlige hjørne. 
Den største ferskvandssamling i den sydvestlige del af 
egnen er den såkaldte Gammelsø ved Borreby, der (som før 
berørt) forhen har udgjort en arm af Skelskør fjord, men 
som vistnok nu snart vil være forvandlet til en meget frugt- 
bar engstrækning, da man alt har begyndt at udtørre den. 
Såvel af den grund, som fordi vegetationen omkring dette 
punkt i egnen er ret interessant, skal den her omtales med 
nogle ord. Selve søen har i lang tid kun haft ringe dybde 
og er bogstavelig aldeles opfyldt af Chara ceratophylla, hvor- 
imellem nogle eksempl. af Ch. polyacantha med vanskelighed 
finder plads, og hvis teglstensrode toppe, der rage op i vand- 
fladen, meddeler vandet en ejendommelig farve. Rundt om- 
kring er søen kranset af et bredt bælte af tagrør, Scirpus 
lacustrus og S. Tabernæmontani , mellem hvilke Sonchus pa- 
lustris ogCineraria forekomme i mængde. En nøjagtig under- 
søgelse af dette belte vilde vistnok føre til opdagelsen af flere 
sjældnere planter, men er ikke udførlig, fordi dyndlaget — 
som man udtrykker sig — er uden bund. På søens nord- 
