(15) 
den første (men rigtignok også overvejende storste) af de sex klasser 
hørende arter. Foreløbig ville vi kun bemærke, at de skarpe karakterer, 
som ved hjælp af gonidierne ere tildelte hver af de 6 klasser, synes 
os meget tiltalende og lovende. Klasserne deles atter i kohorter, 
grundede på apotheciernes form , medens endelig løvets ydre form 
først kommer til anvendelse i beskrivelsen af familierne. 
Den første klasse, Arcliilichaics , karakteriseres især ved, at 
gonidierne ere fyldte mod et lysegrønt indhold , omgivne af en tyk 
og fast hinde, ved at de første gonidiers deling er uregelmæssig og 
at de tilsidst ere forenede i rundagtige hobe, Af denne klasse er 
kun den første kohorte, Discocarpi, behandlet i den foreliggende 
del, opløst i fem faraiher {UsneaceU Cladcmiacci, Farmeiidcei, 
UmbiJicariacei og Lecanoracei). Til de indenfor disse familier opstil- 
lede slægter kunne vi i alt væsenligt slutte os ; ved begrænsningen af 
samme ere sporerne komne til" deres ret, uden at forf. har over- 
vurderet samme eller ladet enhver ubetydelig forskel i indre eller ydre 
bygning tjæne til at konstituere ny slægter. Også med hensyn til 
artsbegrænsningen holdes en passende middelvej , idet der hverken 
gås til yderlighed i kløvning af gamle arter og opstilling af nye 
arter på dårligt grundlag , eller i hensynsløs sammendragning af 
altfor vidt forskellige former, grundet på subjectiv mangel i at op- 
fatte og fastholde de rette grænser. Vi ville dog ikke dermed sige 
at vi på ethvert punkt kunne glæde os ved at være i samstemning 
med forfatteren , idet vi hist og her træfle på opstilling af arter, 
som efter vor formening ikke fortjæne en sådan rang. 
Hver enkelt art er givet en kort diagnose , og alle mere va- 
riable arter ere delte i en række sideordnede former, hver med sit 
særlige navn og betegnede med a, ß, y, osv., hvorfor der altså i 
disse formers diagnoser ikke er fremhævet det, hvorved de afvige fra 
en hovedform, men det hvorved de indbyrdes adskilles. Talrige sy- 
nonymer og henvisninger til lichenologiske værker findes ved hver art, 
navnlig til de skrifter, som omtale forekomsten af Laver i skandi- 
naviske lande, og et flittigt studium i Acharii, lichenologiens faders 
herbarium har bidraget til at finde rede i en del tvivlsomme syno- 
nymer. De enkelte arters geografiske udbredelse indenfor det 
givne område er meget udførlig fremstillet. Enkelte af de nye om- 
posteringer af arterne under andre slægter end sædvanligt synes os 
ikke tilstrækkeligt begrundede, såsom at Lichen aleuriles Ach. 
henføres under Cetrai'ia , og det forekommer os unaturligt , at JA- 
chen furfiiraceiis Lin. skilles fra Evernia 'prunastri og henføres 
under Parmelia mellem P. saxatiJis og 7^ physodes. Vi ville 
dog ikke fortabe os i enkeltheder, men endnu kun tilføje, at denne 
bog ikke er plettet af de i flere af forfatterens tidligere skrifter 
forekommende polemiske udfald mod en modstander, som rigtignok 
ikke selv har skånet vor forfatter, skønt de to lichenologer visselig 
ikke i videnskabelig henseende ere mere fjærnede fra hinanden end 
så mange andre, som arbejde sammen i bedste forståelse. 
