33 
steder, ligesom den jo i ældre tid har udgjort en hovedbe- 
standdel af de danske skove. Hvid gran e u (P/cea alba), er 
i den senere tid plantet mange steder, f. eks. i Boserup-skov 
og Nyrup-hegn; sjældnere erÆdelgr anen pectinata), 
der f. eks, forekommer i skovene ved Bagsværd-sø, samt i 
udmærket størrelse i Dyrehaven ned mod Klampenborg. 
Lærketræet {Larix Europæa) er ikke sjældent; i en skov 
ved Bagsværd-sø findes det i udmærket store ekspl. ; Wey- 
mouth s fyr [Piîins Strohns) er sjældnere, men også dette 
smukke træ kan under heldige forhold opnå en betydelig stør- 
relse. Jiiniperxis connnimis findes på åbne steder i de nord- 
lige skove. Hist og her optræder Hcdera Helix ^ mest kry- 
bende paa skovbunden, stundom dog klamrende sig til træ- 
stammerne, og da blomstrende. Paa fugtige beskyggede steder 
er Jiibes nigrum ikke sjælden. Foruden de forhen nævnte 
Rubns-SiYter findes -hist og her R. suberectus, R. Radula og 
R. plirattis; R. discolor findes kun i de nordligste skove, og 
R. thyrsoideus i enkelte skove mellem Jonstrup og Lyngby. 
I moserne i de nordligere skove er Varcinium uliginosum 
almindelig, medens V. Myrtillus findes ovenfor moserne, lige- 
som også V. Vitis Idiva (der dog også ofte træflfes midt ude 
i moser). \\ Oxycorcus er aim. i moser både i og udenfor 
skovene. 
Dette var nu trævegetationen i skovene. Angående ur- 
terne ville vi først betragte de på den egentlige skovbund 
(under træerne) voksende arter. Skovbunden er rigest i ege- 
skovene; her vrimler det om foråret før træernes løvspring 
af Anemoner, af hvilke alle 3 danske arter forekomme, 
hyppigst A. nentorosa, der i Jonstrup-vang og Charlottenlund 
optræder i sådan mængde, at det i nogen frastand kan se ud 
som om der var faldet et tyndt snelag. På det første sted 
er også ,1. Hepatica særdeles almindelig; A. ranunculoides 
fremtræder mere sporadisk. Den lille fine Surklø ver (Oa?a- 
lis Acetosella) er almindelig overalt og varierer ikke sjælden 
med rødlige og rødstribede kroner; til forårsvegetationen 
. hører end videre Corydalis fabacea, den noget sjældnere, men 
Uotanisk tidaskrift. Anden række. I. 
