171 
Lese, 1802. Foranlediget derved gennemgik jeg et hæfte 
»vidimerede kopier af breve og dokumenter, som tindes ved 
Viborg kapitel, hvormed bevises Viborg kapitels adkomst til 
Lesø land« hvilke findes i gehejmearkivet , og hvis originaler 
bevidnes 24de novbr. 1690 af præster og rektor i Viborg at 
være i Viborg kapitels besiddelse , hvor de formodentlig ere 
gåede til grunde ved branden 1726. Viborg domkapitel havde 
nemlig haft megen strid med Vitskøl kloster og Børglum bispe- 
stol om rettighederne over Lesø, hvis indvånere svarede deres 
afgifter i salt, hvoraf produktionen i følge et i Danske Atlas 
nævnet dokument var så betydelig, at biskoppen i Børglum, 
for at tillade nogle ellers forbudte ægteskaber år 1330 fik 
14 læster salt på en gang. Dette stærkt drevne saltkogeri 
gik imidlertid meget ud over skoven, som derfor også tidlig 
blev genstand for en ualmindelig omhu, der måske også frem- 
kaldtes ved at skoven var af en i Danmark ualmindelig art. 
I ovennævnte samling af adkomster hedder det således i et 
kongebrev fra 1480 om fogden på Lesø, at »han skal have 
flittig inspektion og tilsyn med skoven, at intet deri bliver 
hugget uden procuratoris capituli konsens til stængtræer, run- 
der [rafte, lægte] og anden nødvendig brug, og det altsammen 
at undes dem for penge« Fra det følgende år er der fog- 
dens revers til kapitlet i Viborg, »item skal jeg hegne skoven 
og grøn mark , som i fred og forbud bør at være uden al 
skadelig hug og grøft, og i ingen måde at tilstede, at skoven 
eller marken upligtig til skade forhugges og graves«. Dom- 
kapitlet må imidlertid have haft vanskelighed ved at frede 
skoven, thi 1524 er der et kongebrev til bønder og danne- 
mænd på Lesø, om at kapitlet i Viborg har klaget over, at 
de »til upligt forhugge og lade forhugge skoven der på lan- 
det«, hvilket da forbydes under vedbørlig straf. Af hvad art 
skoven var, siges der endnu intet om, men der er ikke den 
^) Procurator capituli eller procurator Lessoviae kaldtes den kannik, som 
efter tur hvert ar skulde besøge Lesø og sørge for øens sager. Det var 
altså en af domherrerne selv , som skulde have tilsyn med udvisningen 
på den fjærne ø, vistnok en sjælden omhu for skov i de tider. 
11*** 
