174 
højsandene ved den nordlige strand i Hals sogn : «bemeldte øde 
egn, som er en temmelig vidtløftig strækning, har i fordums 
tid ej alene været beboet, men endog forsynet med gode skove, 
hvoraf endnu ses lævninger ved svære rødder og små rodskud, 
endog af gran- og fyrretræer«. Endnu opgraves der paa Lesø 
hyppig svære rødder af nåletræer, og det ikke i moser, men 
i flyvesandsklitterne og på de heder, som have været sand- 
fugne, men nu ere tilgroede med lyng eller tildels opdyrkede. 
Et andet spor af fortidens nåleskov haves måske i, at der 
endnu under enkelte gamle tang-tage tindes en mængde rafter 
af nåletræer for at forhindre tangen i at falde ned mellem 
lægterne, skønt disse rafter jo også let kunde være medtagne 
til dette brug fra Norge eller Sverige; men det synes dog at 
være netop denne anvendelse, hvortil der sigtes i kongebrevet 
af 1480. De Nåletræer, som i dette århundrede ere plantede 
på Lesø, synes ikke at trives godt, i det mindste Granerne. 
Vi have således set, hvorledes de sidste spor af Lesøs 
fyrreskov nu ere i færd med at forsvinde , uagtet den omhu, 
som allerede for næsten 400 år siden anvendtes for at frede 
om den. Der omtales ikke nogen anden fare for den end 
hensynsløs benyttelse, først hugst til brændsel og gavntøm- 
mer, siden kreaturenes græsning, og vi fejle næppe i at an- 
tage, at det er de samme årsager, som i det hele have været 
til fordærvelse for Danmarks fyrreskove; thi da fyrreved både 
brænder lettere, og er bekvemmere til al slags bygningsbrug, 
end ved af løvtræer, er det let forklarligt om man brugte deraf så 
længe det kunde fåes. Rimeligt er det vel, også efter den iver 
at dømme, hvormed man søgte at bevare skoven, at det har 
været en af de sidste eller måske den sidste danske fyrre- 
skov. Mindet om den er endnu levende på Lesø , hvor man 
tilskriver dens ødelæggelse dels saltkogeriet, dels antændelse 
ved engelske eller svenske sørøvere; den første årsager, som 
vi have set, troværdig nok, men i stedet for fremmede røvere 
må man nok sætte øens egne. 
Skønt Lesø er det eneste sted, hvorfra jeg har kunnet 
opdrive bevis for fyrreskovens tilværelse i den historiske tid, 
