OM JORDBUNDENS INDFLYDELSE PÅ AFÆNDRINGER 
AF GAGEA STENOPETALA OG GAGEA LUTEA. 
AF 
H. P. G. KOCH. 
Falster er det sted i landet, hvor der er bedst lejlighed 
til at iagttage slægten Gagea, da ikke blot alle de arter og 
forskellige afændringer af disse , som ere iagttagede i andre 
provinser, dér findes temmelig hyppigt, men også adskillige 
former, som ikke ere fundne andetsteds. Det vil derfor kan- 
ske kunne interessere den botaniske forenings medlemmer at 
erfare, hvad jeg, som i en række af år har haft alle disse 
former for eje, har iagttaget om dem. 
Det er ikke alle danske arter af denne slægt, som ere 
lige foranderlige. Gagea minima og G. arvensis ere i deres 
udseende så konstante, at der ikke er anledning til at op- 
stille varieteter af dem, uagtet den sidste forekommer både 
på dyrkede og hvilende marker samt på grøftevolde« Gagea 
spatliacea forekommer med 2 og 3 blade fra løget. I Nebølle 
skov er den funden med fire, uden at det kan ses, at sådant 
er bevirket ved jordbundsforholdene, som overalt ere de 
samme, fugtige steder i skove med løs bund. 
Gagea stenopetala (G. poJymorpha Schult.) er den art, som 
har den største tilbøjelighed til at variere, og her synes jord- 
bundsforholdene at være hovedårsagen til afændringen. Den 
sædvanlige form med et blad fra løget forekommer hist og 
her på hele Falster ved vejkanter og på grøftevolde. (I størst 
mængde har jeg dog set den på Møen, hvor den vokser på 
siden af vejgrøfterne langs hele vejen fra Stege til Koster). 
Formen med to blade fra løget findes udelukkende mellem 
