110 
OPFORDRING TIL DANSKE BOTANIKERE. 
I vor botaniske have dyrkes som en særskilt afdeling (i det 
såkaldte »danske kvarter«) alle de urteagtige (enårige, toårige og 
vedvarende) arter af den danske flora, hvis dyrkning under de givne 
forhold er mulig. Største delen af de her dyrkede arter ere i sin 
tid skaffede tilveje ved indsamling af frø eller levende planter på 
voksesteder her i landet, og flere botanikere have hertil ydet værdi- 
fulde bidrag; kun undtagelsesvis, når en planteart manglede, har 
man benyttet frø , forskrevet fra andre haver. 
Det synes at være en naturlig fordring til en botanisk have, 
at den indenlandske flora findes repræsenteret så fuldstændig og på 
en så overskuelig måde som mulig. Det er imidlertid en selvfølge, 
at for at en slig samling skal svare til øjemedet (at tjæne som vej- 
ledning for de studerende til kundskab om fædrelandets vegetation), 
må ikke alene arterne være rigtig bestemte , men de individer, som 
repræsentere arten, må så vidt mulig være typiske, eller give et 
billede af dens udseende således som den viser sig i den frie natur under 
de for den gunstigste forhold. Ved fortsat dyrkning i havejord 
hænder det imidlertid, som bekendt, ofte, at en art taber sit typiske 
udseende , så at man endog stundom kan være i tvivl om , hvor 
vidt man i virkeligheden har den art for sig, hvorpaa navnet lyder, 
og man er da udsat for at vildledes istedetfor at vejledes med Hensyn 
til den rette ojjfattelse af en art. Denne ulempe har også vist sig her, 
idet flere arter, som enten ere udviklede af frø, forskrevet fra andre 
haver eller (især én- og toårige arter) som stadig fornyes af frø, 
indavlet i selve haven, efterhånden have antaget et mere eller mindre 
fremmed udseende. Den sikreste måde at råde bod herpå er jævn- 
lig at forny de i haven dyrkede arter (for så vidt de ved dyrk- 
ning ere udartede) ved indsamling af frø fra typiske vildt voksende 
individer. 
De danske botanikere, som ere bosatte eller foretage rejser i 
landets forskellige egne , vilde altså bevise haven en væsenlig 
tjæneste ved, så vidt deres lejlighed tillod det, at indsamle og med- 
dele havens bestyrelse frø af så mange vildt voksende arter som 
mulig, og så vidt det kunde ske, i så rigelig mængde, at der ikke 
alene vilde være tilstrækkeligt til havens eget forbrug, men også 
kunde tilbydes andre haver deraf. Flere af udlandets botaniske 
haver have nemlig indført den meget heldige og følgeværdige skik 
