186 
vandt binorainal-systemet, ehuru ej genomgående och, som 
det tyckes, mera af en tillfällighet än af klar insigt om detta 
systems betydelse. Hans Saxifraga IS ovehor acensis är S. Pensylva- 
nica L. o. s. v. Lockade af Linnés stora namn skyndade vid 
denna tid en mängd utländingar att vid hans fötter nedlägga 
sina fynd och upptäckter , och derföre finner man kring 
mediet af detta sekel åtskilliga botaniska afhandlingar af 
fremlingar i Upsala vetenskapssocietets handlingar. Exempel- 
vis må nämnas Schreber, Forster d. y. och något senare 
J. E. Smith. Efter Linnés död upphörde dessa bidrag snart, 
men i stallet började Thunberg, Sparrmann och Swartz, som 
nu återvande från sina resor, att for Societeten framlägga 
resultaterna af sina forskningar. I allmänhet behandlade den 
tidens författare mest exotiska växter och försummade den 
inhemska florans skatter. Swartz gaf föredömet tili en mera 
nationel och på samma gång med Societetens uppgift mera 
öfverensstämmander riktning, då han i andra seriens fjerde 
volym meddelade sina Musci in Suecia reperti ac descriptif 
hvarest han upptager 54 for Sverige nya mossor och lafvar, 
af hvilka 8 enligt honom varo nya for vetenskapen. Afven 
o 
Angström och J. E. Zetterstedt hafva i nyare tider lemnat 
värderika bidrag till kännedomen af Skandinaviens moss- 
vegetation. Senare hafva i synnerhet algerne och svamparne 
blifvit bearbetade (af J. E. Areschoug, Cleve, Wittrock och 
E. Fries), äfvensom Th. Fries derstädes infört sitt stora 
verk öfver det arktiska Europas och Grönlands lafvar. 
Deremot har den fanerogama floran endast blifvit sparsamt 
behandlad. Det ojemförligt vigtigaste * är Prof. Fries' Sym- 
bolæ ad historiam Hieraciorum. Till systematikens område 
hör Wahlenbergs arbete, Plantæ tetradidymæ, under hvilket 
namn han vill till en familj förena de slägten, som nu hän- 
föras till Equisetaceœ, Botrychiaceœ , Isoëteœ, Lycopodiaceœ. 
Om algernes fysiologi har Prof. Areschoug meddelat intres- 
santa upplysningar i sina Ohservationes Phycologicœ p. 1. I 
växtgeografien har Læstadius skrifvit sina Loca parallela 
plantarum, ett arbete, som är rikt på iakttagelser, men som 
vid sitt utgifvande (1839) altför mycket stötte de då rå- 
