209 
strandapahopplöshetensblindskär eller kullkastasaf tvedragtens 
stormbyar, och förtjenar Linköpings skola att nämnas som det 
läroverk, der naturvetenskaperna med mesta kärlek och fram- 
gång idkats. En stor mängd af vara främsta naturforskare — 
exempelvis P. F. Wahlberg och J. P. Arrhenius — hafva 
inom detta sällskap gjort sina första lärospan, och att det 
kommer att häfda sin gamla ära, derom skola säkert de 
unga naturforskare draga forsorg, som i nyare tider ur det- 
samma framgått. 
De föreningar, som hittills sysselsatt oss, hafva hufvud- 
sakligen arbetat for den allmänna nyttan, vare sig att veten- 
skapliga forskningar eller dessas tillämpning på det prak- 
tiska lifvet utgjort målet for deras strafvanden. De botaniska 
bytbsföreningarne, som nu, i en jemförelsevis ny tid, möta 
oss, afse deremot naturligtvis i första rummet den enskildes 
gagn. Men man får ock ej forbise deras vetenskapliga be- 
tydelse. Om vårt land for närvarande är ett af de i fyto- 
grafiskt afseende bast kända i verlden, så har man säkert 
dessa ofta misskända föreningar att till en god del tacka 
derför. 
Den första förening af detta slag fanns i üpsala år ' 
1830. När den stiftats och huru länge den varat, är mig 
obekant. Nämnda år utgaf Bytes-sällskapet en förteck- 
ning öfver svenska växterna: v^Enumeratio Plantarurriy Sueciœ 
indigenaruw , secundum Cel. WaMenhergii Floram Suecicami^, 
hvilken jag dock endast känner af Wikströms Arsberättelser, 
då den aldrig synes hafva kommit i bokhandeln. Den upp- 
tager Sveriges fanerogamer och tallogamer. För hvarje art 
är utsatt ett värde, allt efter växternas olika sällsynthet, 
t. ex. 1 (10?), 20, 70, ända tili 100*). Författarens namn 
*) Derma nietod att uppskatta hvarje växt tili ett visst silfer- 
värde har, som bekant, upptagits af den yngre Upsah'ensiska 
bytesforeningen, äfvensoni i Lund. Den synes för öfrigt vara 
egendomlig för Sverige. I de tyska , danska och engelska 
bytesföreningarne användes den ej , så vidt jag vet. Endast 
i Opiz' Naturalie-Rytes-Tnstitut i Prag synes något analogt 
ha varit i brok. Det goda vid denna metod är, att den 
Botanisk tidsskrift. IV. 14 
