258 
af de af mig undersøgte frø, ikke passende tor den hele slægt, 
men kan kun anvendes undtagelsesvis på enkelte arters frø. 
Frøenes størrelse er yderst forskellig i denne slægt. 
I følge den almindelige angivelse skulle de være store (maju- 
scula, Benth., grosses, Gren. et Godr.), men dette udtryk er 
så ubestemt, at det vanskeligt kan benyttes som slægts- 
mærke og kun kan få betydning ved en sammenligning med 
andre slægters frø. I forhold til de nærstående slægter, 
RhinanthusogMelarapyrum, holder denne bestemmelse ikke stik, 
da de fleste Pedicularis- arter have små frø i sammenlig- 
ning med hine, hvorimod andre slægter af Scrophularineæ 
rigtignok have mindre frø (f. eks. Digitalis , Mimulus, 
Eufragia). For at opnå et resultat, der kan give nogen op- 
lysning om grænserne for frøenes størrelse, bør man altså 
foretage en udmåling af hver enkelt arts frø. En sådan har 
jeg foretaget med samtlige de her omhandlede frø og deraf 
fremgår, at længden varierer fra 0,75 til 4,0 mm., breden 
fra 0,30 — 2,0 mm. De største frø, som jeg har iagttaget, 
findes hos P. Chamissonis (4,0 mm. lange, 1,50 — 2,0 mm. 
brede), P. pyramidata (3,0 — 3,50 mm. lange, 1,25 — 1,50 
mm. brede), P. Sceptrum Carolinum (c. 3 mm. lange, 
1,80 — 2,0 mm. brede) ogP. folio sa (3,0 mm. lange og 1,50—2,0 
mm. brede); de mindste hos P. silvatica og P. hirsuta 
(1,50 — 1,80 mm. lange), P. mollis (1,25 mm. lange) og P. 
earn osa (0,75 — 1,0 mm. lange). Fortsatte iagttagelser af 
flere frø ville vise, om grænserne for størrelsen muligen 
kunne udvides ud over de af mig iagttagne extremer. Frøenes 
størrelse synes ikke at stå i noget nødvendigt forhold til 
disses antal i kapselen, i det mindste har P. folio sa med for- 
holdsvis meget store frø 10 — 12 i hvert af kapselrummene, 
P. silvatica, hvis frø ere små, har kun c, 8 i hvert rum. 
Frøskallens skulptur afgiver særdeles brugbare 
kendetegn til arternes adskillelse. Også i denne henseende 
findes der imidlertid meget væsenlige uoverensstemmelser 
mellem de forfattere, som have benyttet de herfra hentede 
karakterer til en almindelig angivelse for den hele slægt. 
Frøene kaldes nemlig snart reticulato-scrobiculata (Koch), 
