55 
og mener, at her er et ganske simpelt ensidigt Ax eller Klase, 
og Udviklingshistorien synes ham at bekræfte dette. Men be- 
tragter man en Gren af Scopolia atropoides og anstiller det 
Tankeexperiment, at hvert af de Skud, hvoraf den er sammen- 
stykket, foruden Blomsten kun bar 1 vegetativt og frugtbart Blad, 
istedetfor to, eller med andre Ord, fjerne vi alle de mindre 
Blade og tænke os de større mere dækbladagtige, ville vi 
n^top faa en Blomsterstand frem, der fuldkommen ligner 
Sijmpliytums , Nonneas, Echivms, osv. Naar der hos en stor 
Del Borragineer mangler Dæklade, da rejses der ikke derved 
nogen større Vanskelighed end hos t. Ex. Cruciferæ , hvor 
nogle Arter have, andre mangle saadanne, men hvor de dog 
altid «potentia» ere tilstede (hvilket Stillingsforholdene vise). 
Jeg seer saaledes Intet til Hinder for at opfatte ccymæ 
scorpioideæ« efter den gamle Betragtningsmaade som Sym- 
podier, og en foreløbig Betragtning af Udviklingshistorien har 
forekommet mig at bekræfte dette. 
Vi have i det Foregaaende seet et Exempel paa en 
Forskydning af Støttebladet fra dets Plads paa Hovedaxen 
ud paa den sekundære Axe. Men hvorledes skal man nu 
nærmest tænke sig denne Forskydning foregaaet? Som mig 
synes, kan det kun ske derved, at det Cellevæv, der findes 
ved Bladets og Grenens Grund paa Hovedaxen, i længere 
Tid vedligeholder en ungdommelig Tilstand og navnlig ved- 
bliver med Væxt, være sig nu ved Nydannelse eller ved 
Strækning af det alt Anlagte, og at Bladet med den Knop, 
som det har fostret, derved ligesom løftes ud fra Axen. 
Udtrykket «Forskydning ud paa den sekundære Axe» bliver 
saaledes mindre nøjagtigt, thi det forudsætter vel denne som 
alt existerende, før Forskydningen foregaaer. Vil man antage 
Læren om Plantens Sammensætning af Phyta, synes mig, at 
man her har et Exempel paa, hvad man kunde kalde en 
selvstændig Udvikling og Fremtræden af enkelte Phyta, nem- 
lig af dem , hvoraf Støttebladene (D, E og s) ere de ydre 
Fremtoninger. (Se Tab. I, Fig. 2 og 3.) 
