Skønt han nemlig væsenlig tilhørte den ældre skole og hans ar- 
bejder derfor gik i en anden retning end den , der for flertallet af 
botanikere i nutiden udgør botanikens hovedopgave , så er der dog 
områder nok , hvor hans navn står i forreste række , og det er 
vanskeligt at sige, i hvilken af de retninger, hvori han fortrinsvis 
har bevæget sig, hans betydning for videnskaben er størst. 
Det turde dog' nærmest være som mykolog, at Fries's navn 
er bleven niest berømt i hele den botaniske verden, og hans under- 
søgelser over Svampene har ikke alene strakt sig gennem et læn- 
gere tidsrum end nogen andens, men også haft en så stor betydning 
for denne ordens systematik , at få i denne henseende kan konnne 
ham nær. J3a han i 1874 udgav sit værk »Hymenomycetes Eu- 
ropæi« som en anden udvidet udgave af »Synopsis Hymenomycetum«, 
var det netop 60 år siden hans første mykologiske arbejde udkom. 
1 den største del af dette lange tidsrum stod han næsten alejie, 
idet kun få den gang beskæftigede sig med mykologiske studier. 
Men efter at Mykologien i de senere år har hævet sig til at ind- 
tage en plads som nødvendigt led af den botaniske bevidsthed og 
er bleven specialstudium for så berømte botanikere som Berkeley, 
de Bary, Tulasne o. fl., har Fries dog hævdet sin plads som en af 
de ypperste mykologiske systematikere og* for Hymenomyceternes 
vedkommende som den første autoritet. Foruden det ovennævnte 
værk, hans »Systema mycologicum« o. fl. vigtige skrifter har han 
udgivet tvende pragtfulde billedværker, nemlig » Sveriges ätliga och 
giftiga Svampar« og »Icones selectae Hymenomycetum « . Dette 
sidste værk vedblev han til sin død at fortsætte, og mange tavler, 
som han efterlod tegnede , tor håbes at ville blive udgivne efter 
hans død. 
Men Fries har dernæst krav på varig anerkendelse som for- 
tolker af Linné, idet han, ved at læse mellem linjerne i de 
linnéiske plantebeskrivelsers ofte få og fyndige ord, har givet en 
nøgle til mangt et tvivlsomt punkt i disse. Da Linnes herbarium 
ved forholdenes ugunst blev Sverige berøvet, var det et held, at der 
levede en linnéisk tradition i Linnes fædreland , og at der blandt 
hans disciple og efterfølgere fandtes mænd, som vare fortrolige med 
den linnéiske ånd og kunde fortolke de dunkle steder i teksten og 
bestemme de tvivlsomme arter i overensstemmelse med denne. Hvil- 
ken betydning man end vil tillægge Linnés herbarium , og hvor 
meget man end må beklage , at dette ikke fandt sit blivende sted 
i Sverige, tør man dog påstå, at særlig for de nordiske arters ved- 
konnuende turde Herbariet have mindre betydning end den fra Linné 
arvede tradition. En sådan lykkelig arving efter Linné var Elias 
Fries , thi hvor mangt et linnéisk navn , af udenlandske forfattere 
henført på urette sted , har han ikke tydet og med fyldestgørende 
grunde anvist sin plads , selv om Herbariets eksemplarer syntes at 
vidne derimod. Skønt han ikke direkte var Linnés discipel, var 
han i åndelig henseende en ægte Linnéaner, og ingen kunde derfor 
