25 
sponderede livligt med en mængde udenlandske botanikere og an« 
erkendte det sande og gode uden hensyn til , hvorfra det stam- 
mede. 
Da jeg sidst havde den glæde at besøge ham og at være til- 
stede ved hans 82de fødselsdagsfest, var han endnu livlig og ånds- 
frisk ; han oplevede ikke længe derefter den glæde at sc sin son 
indtage pladsen som botanisk professor i Upsala. Han havde i 
tidligere år ofte anfægtelser af legemlig svaghed , men var netop i 
de senere år bleven stærkere af helbred , og bevarede sin livlighed 
og åndskraft indtil sin død , som indtraf den 8de februar dette år. 
Rolig og smertefri sov han hen , savnet af sine børn , sine disciple 
og landsmænd. Men også udenfor hans fædreland har budskabet 
om hans død lydt som et sorgebudskab for mange , og idet jeg er 
overbevist om at denne følelse deles af denne forsamling , vil jeg 
slutte med det ønske , at hans minde længe niaa leve hædret og 
velsignet iblandt os. 
Efter disse ord af formanden udbad seminarielærer H. Mor- 
tensen sig ordet og fremsagde derpå nedenstående digt. 
ELIAS M. FRIES, 
t 8de febr. 1878. 
Der ligger en stad ved Fyris Å, 
Nær Målarens blomsterrige strande; 
Den skinner som en stjærne pi himlens blå 
Ud over de nordiske lande. 
Den skinner med store minders glans 
Fra fædrenes henfarne dage ; • 
Den dufter som floras favreste krans : 
Kun få er i verden dens mage. 
Der hæver sig 8t, Eriks taarnsmykte hal 
Over mægtige kæmpers bavtastene; 
Did drog Gustav Vasa fra Siljans Dal, 
Der hviler han de livstrætte bene. 
Der sad de stolte bisper i fyrstelig pragt, 
Og herskede med pavelig vælde; 
De agted hverken kongers eller kejseres magt, 
Kun romer-retten lode de gælde. 
