162 
Mirabilis Jalappa og* M. longiflora, der synes at 
stemme ganske overens, have den mest urteagtige Stængel 
af dem alle. Medens Vedringen i en 7"^'"- tyk Stængel af 
Oxybaphus nyctagineus er 1^'"- bred, er den i en 9mm. tyk 
Gren af M. longiflora kun ^nim. i) Hertil kommer en stær- 
kere Udvikling af den primære Bark, som er i Besiddelse af 
en ret anselig Collenchymring. De mange indenfor Ved- 
ringen spredte Karbundter ere et Product af Cambialringen ; 
alle Bundter have Sirer og disse ere omtrent af samme 
Vidde som Cambiformcellerne. Vedmassen bestaaer baade af 
prosenchyraatiske og parenchymatiske Celler. Ligesom hos 
Oxybaphus mangle saavel Marvstraaler som Sclerenchym- 
celler her. 
Hvad Karbundtforløbet angaaer, der senest er bleven 
fremstillet af de Bary, skal jeg blot tillade mig at gjwe en 
lille Tilføielse. Paa Tværsnittet af en lidt mere udviklet 
Gren, ere Karbundterne ordnede paa den Maade, som Fig. 5 
viser. Foruden de 8 typiske, findes der 6, grupperede paa 
en ganske bestemt Maade. Saavidt jeg ved talrige successive 
Tværsnit af Mirabilis Jalappa har kunnet see , er F'orholdet 
det, at de 3 Bladsporstrænge, efter i det nedenunder liggende 
Nodus at have forenet sig, atter deler sig i 2 Strænge, der 
1) Man sammenligne i denne Henaeende Ungers Tab. VI, Fig. 38 og Tab. 
VII, Fig. 42. 
Fig. 5. 
