259 
men har i »Stænglen« spredte enkelte eller parvis samlede 
Rast prosenchy m celler. 
A s t era c a n th u s longifolius afviger ved encellet 
Overhud, derunder 3—4 Lag Collenchym, storcellet Paren- 
chym og i Basten enkelte, sporadiske ei stærkt fortykkede 
Seigbastceller. Axeknuden (over nodus) har ligesom Gold- 
fus si a enkelte Seigbastceller; iøvrigt 6 — 7 Rækker Collen- 
chym; det indenfor liggende Parenchym noget sammentrykt; 
fortykkede Vedelementer. 
Schwabea ciliaris har indadtil poret Epiderm ; 3—4 
Rækker poret Collenchym, adskilt ved 2 — 3 Rækker meget 
uregelmæssigt, chlorophylførende Parenchym fra et Par Lag 
mere regelmæssige, porede Celler, som omgive Karbundtsystemet. 
En enkelt periferisk Række Seig-Bast. 
I Axeknuden, som ligger over nodus, er Overhudens 
Indervægge collenchymatøse ; Collenchymet udgjør 7 — 8 
Rækker; der er intet uregelmæssigt Aandevæv, men 3 Rækker 
storcellet Parenchym ind til Basten, som mangler Seig-Bast, 
men hvis yderste Celler derimod har collenchymatøse Vægge, 
ligesom de inderste Celler i de interfasciculære Væv og i 
Vedpartierne. 
De her omtalte Planter have altsaa alle et Parti af 
deres Internodier, som i Bygning afviger fra den øvrige Del. 
Beliggenheden er forskjellig — i Reglen tæt over eller under 
nodus — , men er constant for Arten. 
Afvigelsen bestaar i dette Partis Mangel paa Scleren- 
chym, Seig-Bast og overhovedet fortykkede Celler, samt i en 
særlig Udvikling af Collenchym ; mange af dets Celler ere 
plasmafyldte og i Begreb med at dele sig; det Hele har et 
ungdommeligt Udseende og gjør Indtrykket af at være Inter- 
nodiets yngste Del. Dette synes at bekræftes ved en Del 
Maalinger, som viste at den sidste Strækning af Internodiet 
netop skete i Knuden.*) 
*) Maalingerne udførtes paa den først af Miinter (Flora 1843) 
angivne Maade : Ved Hjælp af et Tandhjul, hvis Tænders Yder- 
kanter nøjagtig havde en indbyrdes Afstand af og-som kunne 
