ET BESYNDERLIGT SYNONYM HOS LINNÉ. 
VED 
F. DIDRICHSEN. 
Man kan endnu i lange Tider have en klækkelig For- 
deel af at drøfte Linné. Han indeholder meget mere, end 
man saadan jævnt hen bliver vaer i den botaniske Verden, 
og som Totalitet kan han endnu langtfra ikke — om 
nogensinde — falde ind under Begrebet Forslidt. At man 
har paavist en Mængde Feiltagelser og nogle Feil hos ham, 
gjør intet Skaar i hans Storhed og hans Indhold idethele; 
snarere forekommer det mig, at det Store bliver saameget 
mere fremtrædende, naar man ved Siden af det seer ham 
feile ganske som et dagligdags Menneske, der gaaer paa Maa 
og Faa. Folk af hans Slags gjør man en Tjeneste ved at 
vise, at der hist og her er noget Forkeert hos dem. 
Jeg skal her ikke frembære noget nys fundet Godt hos 
ham; jeg vil kun paavise en af hans meget smaa Feiltagelser, 
som i sin Ubetydelighed dog har en Smule Interesse for os 
Nordboer, og som er af den Art, at den kan forvirre Frem- 
mede saaledes, at de vel kunne see, at der er noget Galt 
paafærde, men uden at de kunne finde Grunden dertil. 
Træffer det sig tilfældigt saa, at man, for at raadføre 
sig angaaende vor Vandtyde, Cicuta virosa, faaer første Ud- 
gave af Flora Svecica (1745) i Haanden, saa vil man p. 84 
finde Planten opført uden Artsnavn, men med Artsnumeret 
239. Den Tid havde Linné endnu ikke indført Artsnavne. 
