62 
rette, folia horizontalia, subhorizontalia. Ogsaa Bi- 
bladenes Insertion er egentlig skjæv, skjøndt denne Skjævhed 
sjeldent er tydelig. 
Skraaner Bladenes Tilhæftningslinie fra Stængelryggen 
fremad ned mod Bugsiden, saaledes at Bladenes bageste 
Rand (den, som peger hen mod den ældre Del af Stænglen) 
befinder sig paa Rygsiden, den forreste (den som peger hen 
mod den yngre Del) paa Bugsiden, kaldes Bladene under- 
liggende, f. succuba; her dækkes altsaa, dersom forresten 
Bladene sidde tæt nok ved hverandre, ethvert Blads forreste 
Rand (B u gran d) af det næstes bageste (Ry gran d). Skraaner 
derimod Tilhæftningslinien opad og fremad fra Bugsiden af, 
da kaldes Bladene overliggende, f. incuba, og hvert Blads 
forreste Rand, her Rygranden, dækker saaledes det næst- 
følgendes bageste. Bugranden. Af disse væsentligt forskjellige 
Forhold følge nødvendigt Forskjelligheder i Bladfladernes 
Retning med Hensyn til Axen, idet de underliggende Blades 
Flader bagfra fortil maae skraane nedad mod Bugsiden, 
medens det modsatte maa finde Sted med de overliggende. 
Det er fremdeles af Vigtighed at lægge Mærke til føl- 
gende Forhold. De overliggende Blade have i det hele Ten- 
dents til at skraane ned til begge Sider fra Stængelryggen 
af: folia deflexa (Mastigobryum) , medens derimod de 
underliggende gjerne med Spidserne reise sig op over Stængel- 
ryggen (Sphagnoecetis , Alicularia, o. fl. a.) : opstigende 
Blade, folia adscendentia; dette sidste kan skee ved 
en bueformet Opstigen, dersom Bladspidserne fra begge Sider 
søge at nærme sig til hinanden (Jungermannia bicuspidata, 
Francisci, o. a.), eller Bladenes øvre Flader berøre hinanden, 
hvorved de blive stellt opstigende og paa Ryggen 
sammenlagte, folia sursum contigua (Jungermannia 
Schraderi, Sphagnoecetis). Ogsaa bør man ikke forsømme 
at iagttage Vinklen mellem Axelinien og Bladet, betragtet 
som Linie dragen fra Midten af Basis ud til Bladspidsen. 
I saa Henseende kunne Bladene være udspærrede (pa- 
tentia), naar Vinklen er omtrent 90", opret -aabne 
