149 
ægformet, foldet og sammenknebet i Spidsen, i Mundingen 
fiintandet, lodret paa den krybende Stængel. Tvebo (og Eubo?). 
GEN. 27: PLAGIOCHILA N. AB E. 
Perianthiwn in apice caulis vel in bifnrcatione terminale^ 
a tergo compressum, apice decurvum, ore oblique truncato; folia 
snccuha, obovata, majuscula; amphiyastria nulla. 
Ved det sammentrykte, i Spidsen krummede og i Mun- 
dingen afskaarne Bæger nærmer denne Slægt sig til følgende, 
medens den adskiller sig fra den ved Bladformen, der minder 
om Sectionen Integrifoliæ af Jungermannia. 
67. PLAGIOCHILA ASPLENIOIDES N. AB E. 
a. sphagnicola, sparsim crescens, erecta, parcissime ra~ 
mosa, foliis rigidis, non undatis, integerrimis. 
ß. heterophyllaN. abE., decumhens, patenti-ramosa, ramis 
decumbendbus^ foliis integerrimis, superioribus obovatis, in- 
ferioribus ovatis, angustioribus, cuneatis, retusis, cmarginatis 
vel subbilobis. 
N. abE., 1. c, L 161, IL 518. Jungermannia L. : Hook., 1. c, 
tab. 13. Eckart, 1. c: tab. 1, fig. 4. Flor. Dan. 1061. Hörnern., 
1. c, II. 480. 
Meget almindelig i Skove, Moser, paa Enge, udbredt i 
hele Landet, ikke hyppig i Frugt. 
Hovedarten er friskgrøn eller brunlig, fra 3 Tommer til 
næsten 9 Tommer lang; Stænglen brunrød glindsende, stærk 
og elastisk. Hovedstænglen er nedliggende og krybende, for- 
grenet med mange omkringløbende , nøgne eller med smaa 
Skjæl. beklædte, rodstoklignende Grene, fra hvilke de egent- 
lige, bladbærende Hovedgrene udgaae; disse ere opstigende 
og oprette, sparsomt forgrenede, jævnlig tvedeelte i Toppen, 
forneden fra Bladhjørnerne udskydende Flageller, der forholde 
sig som de egentlige Rodgrene. Bladene udbrede sig til 
begge Sider, dog saaledes, at Pladen danner en temmelig 
stor Vinkel med Axefladen og sidde fjernt eller tæt taglagte; 
de ere itidtil 2\ Linier lange, 2 Linier brede, omvendt-æg- 
formede, i Randen tilbagekrummede, tandede, paa Ryggen 
I stærkt hvælvede; baade Bug- og Rygranden, især den sidste. 
