195 
være uden Berettigelse, at foreholde Anniælderen Levins Ord : »at den 
Fremgang-sraaade , at ville modstride Sprogbrugen fra en eensidig 
Abstractions Standpunkt, i Stedet for af Sprogbrugens modsigende 
Vidnesbyrd at lade sig oplyse om sin Abstractions Urigtighed, hører 
til de meest uvidenskabelige Misgreb, der af den almindelige Er- 
kjendelse allerede længe have været stemplede som saadanne.« 
Den Dagligdags-Mening, der vistnok er tilstrækkeligt repræsen- 
teret ved Anmælderen, findes udtalt f. Ex. hos Dalin (Ordbok öfver 
Svenska Språket , 1850): »genomskina . . . Brukas stundom i part. 
prêt, genomskinande, hvilket i fy s i kan äfven, mindre språkrigtigt, 
fåt sarama betydelse som Halftgenomskinlig« . Det kunde her næsten 
synes, som om Anm. havde udskrevet Dalin, saameget ligne de 
hinanden i den , som jeg ovenfor viste , urimelige Beskyldning mod 
Physikerne , en Beskyldning som er tilsvarende begges Mangel paa 
Kundskab om Ordets Historie. Et ganske andet Syn paa Spørgs- 
maalets Uafgjorthed faaer man ved at læse Rydquist (Svenska 
Språkets Lagar, I, 1850) , der meget vel veed, at Ordet forekommer 
ogsaa i Gustav d. 1stes BibeP). Efter at have paapeget det Sær- 
egne og for en Deel Ubestemte i en Mæng'de Tilfælde , der meer 
eller mindre ligne de ogsaa hos os forekommende pseudomorphe 
Participialfigurer »ildende rød«, »kridende hvid«, »vildende Hav« og 
andre herhenhørende, siger han i en Note p. 409: »Oafgiordt må 
lemnas, om man bor ur samma synpunkt betrakta några part. pres. 
i meningen af part. prêt, eller adj., t. ex. genomskinande 
(genomskinligt) « . Hermed turde maaskee sammenholdes Grimm, D. 
Gramm., 1ste Udg., I, p. 632, IV. 
Er det den grundige Rydquist's videnskabelige Beskedenhed eller 
er det Anmælderens finere Sands for Aanden man bør stole paa? 
Jeg skriver »fremdeles« »Bælleplanter» ; hvad betyder dette 
»fremdeles«? Jeg veed det ikke og skal jeg gjætte mig frem, saa 
forekommer det mig, at jeg kun har een Sandsynlighed : Anmælderen 
har tidligere, maaske flere, muligvis mange Gange yttret Noget, der 
kunde ligne en Mening angaaende nogle faa bestemte Ord, muligvis 
endogsaa i »Folkets Avis« , som jeg kun tilfældigvis faaer at see. 
Jeg er gaaet glip af denne Belæring, og nu straffes jeg som om 
jeg havde brudt en thinglæst Kontrakt. En Afvigelse fra hans 
Mening om visse Ord maa virke paa ham som en rød Klud paa en 
olm Tyr. Men , om jeg end nok saa ofte havde seet ham anføre 
Grunde for at jeg burde skrive »Bælg« , saa kan jeg dog ikke 
følge ham paa denne Vei , thi ogsaa jeg har Grunde , og Grunde, 
der sandsynligvis ere nok saa gode som de, han muligvis har anført. 
I Vdsk. Selsk. Dnsk. Ordb. fylder Ordets Omtale mere end 
tre Spalter. Der siges: »Bælg pi. Bælger (udtales gemeenligen som 
^) 1541. Joh. Aabenb. 21: »och stadzens gator woro klart gull,, 
såsom genomskinande glasz.« 
