198 
betragtede man imidlertid »Bælg« som mere aflægs, ligesom halv- 
freramed eller noget etymologisk -affekteert, hvorfor man maaske 
ogsaa kun havde anvendt Ordet for et Organforhold , som en Be- 
gynder aldrig havde nogen Forestilling om , før han videnskabeligt 
fik det ihæude. Man beholdt kun »Bæl« eller »Bælle« som det 
hjemlige og bedre kjendte Ord for det daglige og bedre kjendte 
Forhold. 
Er her ikke Omstændigheder nok, som sige, at jeg med Grund 
har brugt Ordet, som jeg nu saa ganske vulgairt skjældes ud for? 
Er her nogen Grund til , at nogen Botaniker burde fravige Brugen, 
der er slaaet fast i Botaniken , en Brug der neppe strider mod 
Sprogets Aand , og som rimeligviis har en god Allieret i de (vel at 
mærke) to Artikler »Talg« og »Tælle« i V. S. D. Ordb. og mulig- 
viis en meget ældre i isl. »belgr« (pera , follis, venter) og* »bal«^) 
(vagina gladii) ? 
Hvis Anmælderen havde kjendt en Smule til Naturhistorien, 
det vil da sige, hvis han nogensinde havde nedladt sig til dens 
Elementer, havde vaaget med dem, drømt med dem, havt dem med 
sig, hvor han gik og* stod, — thi en saadan fattig, første Kjærlighed 
hører der til for muligt senere at blive en sat Mand — , vilde han 
ikke da have voxet sig saaledes ind i Naturhistoriens Historie , at 
han maatte have sagt, at det var bedemandsagtigt at skrive »Bælg«? 
1) Cfr. Rydquist, p. a. St., p. 196. 
