200 
henførte til forskjellige Slægter under Sclerotiaceae, nemlig til 
PacMjma, Ptjrenium, Acrospermum, Bhizoctonia, Periola, Aci- 
nula og Spermoedia. I Summa Veget. Scand., II (1849), har 
Fries optaget 42 Arter af Slægten Sclerotium som skandi- 
naviske, foruden 12 andre under forskjellige Slægter opførte 
Sclerotiaceer. — Med Hensyn til disse Svampes Plads i Sy- 
stemet svævede man stedse i stor Usikkerhed, paa Grund af 
at man ikke fandt dem frugt- eller sporebærende. Tode 
stiller dem blandt Tuberaceerne; Decandolle mellem Clavaria 
og Helvetia; Fries danner af Sclerotiaceae den sidste Orden 
af Hymenowycetes i sin Systema Mycol., medens han i Summa 
Vegetab. Scand. opfører dem under den ny opstillede lille 
Fdim\\\Q Gymnomycetes; Acrospermum derimod henføres i\\ Pyre- 
nomycetes, 
Epokegjørende med Hensyn til den rette Forstaaelse 
af disse Svampelegemer blev en Afhandling af L éveillé 
»Memoire sur le genre Sclerotium« (Ann. d. sc. nat., ser. II, 
tom. XX, 1843). Tidligere havde blandt andre allerede 
Decandolle (Fl. franc, 1815, p. 29) mist'ænkeliggjort Scle- 
rotierne som selvstændige og udviklede Svampe, idet han i 
Anledning af sin Clavaria sclerotioides bemærker, at maaske 
nogle af de under Navnet Sclerotium beskrevne Planteformer 
ikkun ere Knolde af Clavarier. Men det var dog først Lé- 
veillé, som i den ovennævnte Afhandling bestemt fremsætter 
og ved Henvisning til mange, tildels tidligere bekjendte For- 
hold støtter den Paastand, at Sclerotium ingenlunde kan 
betragtes som nogen virkelig Svampeslægt, og at de herunder 
henførte Former ikkun ere uudviklede Svampe; Sclerotiet er, 
med andre Ord, kun en af de forskjellige Former, hvorunder 
Myceliet kan optræde hos Svampene. Léveillé anfører til 
Bevis for sin Anskuelse adskillige tildels forhen bekjendte 
Tilfælde, hvor Agarici, Clavariæ, Pistillariæ, Pezizae og 
Botrytides udvikles af bestemte, som særegne Arter be- 
skrevne Sclerotier. De vigtigste af disse Tilfælde ere følgende: 
Sclerotium, s. Acrospermum cornutum Fr. og Acrospermum pyra- 
midale Tode udvikle sig i fugtigt Veir til Agaricus parasiticus 
Bull. »Skjøndt mange Forfattere«, siger Léveillé, »have gjort 
