238 
Den Art, hvis Udviklingshistorie jeg har havt Leilighed 
til at studere fuldstændigst, er Umbilicus pendulinus DC. I 
sin »Prodromus« og senere i sin »Memoire sur la famille des 
Crassulacées" opstillede De Candolle denne Art som Typus 
for Afdelingen Cotyle, den tredie af de fire Grupper, i hvilke 
den berømte Botaniker fordeelte Slægtens talrige Arter. Den 
nævnte Gruppe karakteriseres blandt Andet ved »radices 
tuberosæ«, og man vil finde den samme Karakteer optaget i 
alle de nyere Værker, der behandle denne Planteslægt. Ud- 
viklingshistorien viser imidlertid, at denne Betegnelse ikke 
er rigtig, og at de omspurgte knoldformede Legemer ude- 
lukkende ere Stængelorganer. 
Jeg har anstillet mine Undersøgelser i Rom, som frem- 
byder god Leilighed dertil, da Planten er meget almindelig 
overalt paa Murene af de gamle Ruiner. Jeg nævner ud- 
trykkeligt den Lokalitet, hvor jeg har studeret Planten, fordi 
jeg, hvad jeg senere vil komme til at omtale, har Grund til 
at antage, at visse biologiske Forhold i Artens Livsløb til 
en vis Grad ere forskjellige efter det koldere eller varmere 
Klima, hvori Planten voxer. 
Jeg begyndte at undersøge Arten i de første Dage af 
November, og da man ligesaagodt kan vælge dette Tidspunkt 
som ethvert andet til Udgangspunkt for Betragtningen, skal 
jeg fremsætte mine Iagttagelser i den samme Tidsfølge, i 
hvilken de ere anstillede. 
De Individer, som man finder paa den nævnte Tid, 
sondre sig naturligt i to Klasser. Til den ene Klasse 
høre alle de Exemplarer, som have blomstret i den forløbne 
Sommer, og som let kjendes paa deres hentørrede, med 
modne Kapsler bedækkede , pyramideformede Frugtstande. 
De frembyde desuden ingen grønne eller levende Organer 
ovenfor Jorden; den overjordiske Stængel og alle Bladene 
ere ganske døde og hentørrede; Kapslerne ere aabne, og 
Størstedelen af Frøet allerede spredt. Dog maa det be- 
mærkes, at Frøspredningen endnu kan finde Sted længe endnu, 
idet man endog hen i Januar Maaned kan finde Pericarpier 
