5 
til en cylinder, — altså ganske som sædvanlig hos Oedogo- 
nium. Kort efter optræder skillevæggen i højde med »ske- 
dens« øverste rand, og den øverste af de to celler bærer 
»kappen«. Skedecellen deles ikke mere og bliver ofte tykkere 
end de øvrige celler i tråden, hvad allerede Alex. Braun ^) 
bemærker. 
Det var, som sagt, kun en forsvindende dél af mine unge 
Oedogoniumplanter , der udviklede sig på denne måde. Mu- 
ligvis hørte de til en anden art end resten , hvad deres ud- 
seende måské antydede, idet de havde en noget anderledes 
grøn farve og vare mere fladt afrundede foroven end de øv- 
rige, til hvis beskrivelse jeg nu skal gå over. 
Når den kølleformede celle skal til at dele sig, skér den 
første forberedelse til strækningen derved, at den dél af celle- 
hindens indre lag, som befinder sig i den øverste hvælvede 
dél (og altså har form af en kuglekalot) fortykker sig, så 
at det af rén cellulose bestående lag på det angivne sted 
i det mindste er dobbelt så tykt som sædvanlig. Dog for- 
tykkes det langt stærkere i sin omkreds (r i figurerne) end 
højere oppe på hvælvingen, så at man altså sér en indvendig 
i cellen stærkt fremspringende, afrundet liste på det sted, 
hvor vi hos de ovenfor omtalte kimplanter fandt »cellulose- 
ringen«. 
Men der er den forskel, at medens »ringen« hos disse 
sidste, såvel som i de almindelige Oedogonieceller kun på en 
ganske smal strækning stod i forbindelse med cellehinden, og 
dens kontur (i optisk gennemsnit) både foroven og for- 
neden dannede spidse vinkler med cellehindens indre grænse- 
linje, er kun den ene af disse vinkler tilstede her i kimplan- 
terne, nemlig den nedre; foroven går ringen jævnt over i den 
øvrige, mindre fortykkede del af celluloselaget. (Cfr. figg. 7, 
8, 13, 12). Det fortykkede parti af cellulosehinden har altså 
form af en klokke med opsvulmet rand. Ved nøjagtig ind- 
stilling på cellens midtplan vil man i det fortykkede parti 
Verjüngung in der Natur. Pag. 159—60. 
