7 
kuiidære lag indenfor spalten krænger sig som enden af en 
handskefinger ind i cellens lumen. 
Først når cellekroppen efter væggens sprængning har 
strakt sig tilbørlig, opstår den første tværvæg lidt ovenfor 
den tilbageblevne skedes rand (figg. 4, 5, 6, 14). Det ud- 
krængede stykke af væggen differentieres snart i en kutikula 
og et indre celluloselag, som det så vel her, som i den ældre 
plantes celler ikke har været mig muligt selv med stærke 
immersionsforstørrelser at konstatere som yderligere lagdélt. 
Den førstdannede væg deler altså den unge plante i to 
celler (figg. 4, 6), en nederste skedecelle, der tillige besidder 
det ovennævnte for Oedogonium så karakteristiske hæfteorgan, 
og hvis v£Èg for største delen jo er den oprindelige, på zoo- 
sporens overflade udskilte membran; — samt en øverste 
kappecelle, der rigtignok har afkastet sin kappe, og hvis væg 
for største delen er dannet af den udkrængede, nye mem- 
bran. Skedecellen deles ikke yderligere, hvad også Al. Braun 
har bemærket; det er alene den øverste celle samt efter- 
kommerne af den, som have overtaget dette arbejde; en egen- 
lig topcelle forekommer som bekendt ikke hos disse planter. 
Af den tocellede kimplantes øverste celle (kappecellen) udføres 
delingen på den for Oedogonium sædvanlige og karakteristi- 
ske måde (fig. 6); dog har jeg undertiden fundet, at de første 
delinger foregik med en lignende kappeafkastning , som vi 
nys have beskrevet. Ja det kan endog hænde, at dette fæno- 
men indtræder på et senere stadium, når planten allerede 
består af adskillige (f. eks. 6 à 8) celler, og endeôellen bærer 
nogle få kapper; i så fald afkastes hele dette kappekompleks 
(fig. 13). — Følger planten den normale udvikling, hvad der 
er det hyppigste, afkastes kun den allerførste kappe, og der 
er da kun én skede mere, end man ifølge kappeantallet kunde 
vente (fig. 5), og denne skede omgiver netop basalcellen. 
Dannelsen af den ejendommelige, elastiske membran- 
fortykkelse i den encellede kimplantes øvre. ende er kun en 
modifikation af den i de senere dannede celler optrædende 
ringförmige fortykkelse, der har været kendt sålænge og tydet 
