8Ô 
Stængeldele; men egentlig krybende synes den mig ikke at 
kunne kaldes; Knopperne staa opret om Basis af de gamle 
Stængeldele og selv om en ringe og langsom Vandring fremad 
finder Sted, saa synes Dolls Betegnelse »)mehrköpfig« dog 
mere træffende end Ase hersons. Kraftige, livide, glatte 
Rødder kun forsynede med faa tynde Grene komme til Ud- 
vikling i rig Mængde overalt paa Jordstænglerne, hvor der 
er Knopper at ernære. 
Anni. Efter at Træsnittet var sat i Arbejdet og ovenstaaende 
skrevet, bliver jeg opmærksom paa en AfhandHng af Irmisch i 
Verhandl. des botan. Vereins für Brandenburg, Bd. 1, hvor denne 
Plantes Spiring osv. omtales; mine Iagttagelser stemme idet Væsent- 
lige med hans. 
11. OM RØDDERNES STILLINGSMAADER. 
Om Rødderne end nyde langt større Friheder med Hen- 
syn til deres Stilling end Blade og Grene, saa ere de dog 
ikke saa ubundne som Haarene, men stille sig i Regelen paa 
temmelig bestemte Maader i Forhold til deres Moderorgan. 
Dette er en allerede gammel Iagttagelse, thi allerede 1754 
skrev Bonnet om Bønnens Siderødder: De ere fordelte i 4 
Rækker paa Hovedroden, der ere nøjagtig parallele indbyrdes 
og lige vidt fra hverandre ; mellem Rødderne inden for hver 
Række er der, siger han, ikke altid samme Afstand . . . . 
heri fandt han ingen bestemt Orden. Omtrent paa samme 
Maade fandt han Forholdet hos Ærter, Hestebønner og Bog- 
hvede. Senere har Mohl og Brongniart (1844) skrevet 
om Rødders Stilling paa andre Rødder; de fandt regelmæssig 
Rækkestilling, og Brongniart bemærker endog: . . . man 
ledes til at tro, at den Uregelmæssighed, der ses hos de 
fleste Planters Rødder, kun skyldes den Gene, som .lordens 
Tryk foraarsager. 1848 skrev endelig Glos en stor Afhand- 
ling om Rodstilling (Rhizotaxie) støttet paa en Mængde 
Undersøgelser. Han erkjendte, at paa enhver Rod staa Side- 
rødderne i Længderækker, hvis Tal kan være bestemt og det 
