Ô2 
stor Vigtighed, at deres axelstillede Knopper snarest mulig 
faa Næring tilført fra Jorden ad en nem Vej, og at de fæstes 
til Jorden, medens de mellem de forskjellige Knopper lig- 
gende Stængelstykker raadne bort (f. Ex. ved udløbende, 
krybende Grene fra mange fleraarige Urter osv.). 
Specielle Angivelser om Rodstillingsmaader findes i tal- 
rig Mængde spredte i Irmisch's, Buchenau's og andres 
morfologiske Afhandlinger. Irmisch har allerede for 25 — 30 
Aar siden udtrykkelig ved forskjellige Lejligheder fremhævet 
den Regelmæssighed, der kan herske i Adventivrødders Frem- 
komst. I enkelte Tilfælde staa de ved Bladgrundene frem- 
brydende Rødder paa en ganske ejendommelig Maade ; saa- 
ledes er det bekjendt, at Bændeltangens Rødder staa i to 
Knipper ved hver Bladgrund, og Nymphæaceernes i mere 
eller mindre bestemte Zigzaglinier neden for Bladgrundene. 
En anden, sjældnere Stillingsmaade er, at Roden staar i 
Bladaxlen enten umiddelbart oven for Bladet, eller, hvis en 
Knop er bleven dannet, nøje ovenfor den, medens der ellers 
ikke findes Rødder andensteds paa den hele Stængel. Heraf 
ere følgende Tilfælde mig bekjendte. 
Pyrolaceæ. Her findes 1-2 -3 -4 fine, forgrenede 
Rødder oven for Knoppen og kun der (i en lodret Række, 
naar der er flere). Se Irmisch: Flora 1855 og 1859. Jeg 
kan bekræfte Rigtigheden heraf ved Undersøgelse af P. se- 
cunda, P. minor, og den grønlandske P. grandiflora Rad. 
Hos Hottonia palustris har jeg fundet, at de tynde, 
lange, hvide, uforgrenede Rødder bryde frem af Bladaxlerne, 
men langt fra af alle, og heller ikke staa de altid lige i 
Axlen; de staa hyppigt skævt i den ud til en eller anden 
Side, hvilket vistnok retter sig efter, hvilken Side af Stæng- 
len der vender nedad og de kunne ogsaa, skønt sjældent, 
forekomme uden for Axlerne ; hyppig ere de hævede lidt op 
over den. 
Dentaria bulbifera; se mine »Biologiske osv. Med- 
delelser«, Bot. Tidsskr., og Peter Petershausens »Brut- 
knospen«. 
