149 
skjæve Tværsnit af en saadan Rod lader formode, at den har 
en skraa Retning, og en nærmere Forfølgelse af dens Løb 
viser, at den udspringer paa den ene Side af Stængelen og 
vandrer over mod den diametralt modsatte Side , før den 
drager nedad. Disse første Rødder vise alle de samme Ejen- 
dommeligheder i deres Bygning som de senere dannede. 
Den Højde, hvorfra Rødderne i Stængelen udspringe, har 
hos de undersøgte Arter været højst forskjellig. Hos enkelte 
TiUandsier har jeg kunnet forfølge den enkelte Rod helt op 
til Blomsterstanden; hos andre Slægter (Puya, Pitcairnia) 
udspringe de paa forskjellig Højde af den overjordiske Stæn- 
gel, medens de hos mange, især paa de undersøgte dyrkede 
Exemplarer, først optræde i Rhizomet. 
Naar Rødderne optræde i den overjordiske Stængel, har 
jeg stadig fundet, at der i de ganske unge Sideskud allerede 
er anlagt en Kreds af Rødder, som strax løbe parallelt med 
Skuddets i\.xe og derfra gaa ind i Moderstængelen, hvorefter 
de antage omtrent samme Retning som dennes Rødder, lige- 
som de ogsaa forholde sig paa samme Maade. 
Røddernes Retning i Stængelen (Fig. 7 — 10) kan være 
højst forskjellig. Som et fælles Mærke for alle udviklede 
Rødder, der have opnaaet en vis Længde, kan nævnes deres 
mere eller mindre vredne P^rm , der meget ofte først bliver 
klar ved den mikroskopiske Undersøgelse, idet der her frem- 
byder sig Vanskeligheder ved at opnaa gode Tværsnit. Dette 
skyldes idelige smaa Ændringer i Væxtretningen. Hvad deres 
Hovedretning angaar, saa har jeg, især hos Puya, truffet ikke 
faa Rødder, der vandrede opad, enkelte i næsten lodret Linie, 
andre i mere eller mindre skraa Retning. Paa dyrkede Exem- 
plarer gaa mange Rødder nedad under en mere eller mindre 
spids Vinkel med Stængelens Axe, og hos ikke faa have de 
udelukkende denne Retning. Paa de fleste vildtvoxende Exem- 
plarer og paa enkelte dyrkede antage Rødderne derimod hur- 
tigt en Retning parallelt med Stængelens Axe og træde i 
Forening frem som et Knippe fra Rhizomets Endestykke. 
Ingen Rod forgrener sig, saa længe den er i Stængelen, 
