151 
en saadan Grad, at der bist og her i Grupper paa Rodens 
Overflade inde i Stængelen kan dannes stærke Papiller (Rod- 
haar), som ikke sjældent ere delte ved Tværvægge eller 
skraatstillede Vægge; undertiden, navnlig paa Rodens 
øverste og nederste Parti i Stængelen, kunne disse flercellede 
Papiller antage en Form, der paafaldende minder om snyl- 
tende Hyfers Haustorier. Dette, at Rodbaarene kunne være 
flercellede, er, saa vidt jeg ved, ikke tidligere iagttaget; 
det bedder bos G asparrin i, bvis Arbejde over Rodbaarene*) 
maa betragtes som et Hovedværk: »son sempre costituiti 
d'una sola cellula sottocuticulare« (S. 42). Samme Angivelse 
findes i De Bary's Vergleichende Anatomie 1877, S. 62. 
Disse stærkere udviklede Papiller trænge ind i det mere eller 
mindre mægtige Lag af komprimeret Stængelparenkym , der 
ligger uden om Roden , og undertiden ser det paa Længde- 
snittet ud, som om de ligefrem omklamrede enkelte af de 
allerede stærkt reducerede og løsrevne Parenkymceller. Paa 
enkelte Steder traf jeg Stængelens Parenkym omdannet til 
en gul, næsten bomogen Masse, bvori Cellevæggene kun 
utydelig skimtedes: ber havde Rodpapillerne ret Lejlighed til 
at aagre. 
Det inderste Cellelag i Barken er som sædvanligt om- 
dannet til en »Skede« (Schutzscheide Caspary), hvis Celler 
paa Tværsnittet hos nogle Arter vise den for Monokotylerne 
ejendommelige "Hesteskofortykning« , hos* andre ere de lige- 
ligt fortykkede paa alle Sider. 
Af Fibrovasalsystemet er navnlig Xylemet stærkt ud- 
viklet. Karrene tiltage i Størrelse indad til, og de største 
kunne enten indtage Centrum paa Tværsnittet, eller Kar- 
straalerne kunne være ordnede om en Marv. Begge Forhold 
kunne optræde hos samme Art. Phloëmet er derimod meget 
svagt udviklet; det har ikke været mig muligt med Bestemt- 
hed at paavise færdige Sirør (tubes cribreux) i Sigrupperne, 
medens dog enkelte af de yderste, op til det encellede Lag 
*) Ricerche siilla natura dei succiatori. Napoli 1856. 
