160 
her afløses den hele Hætte stadig af en ny). Det ser ud, 
som om den ydre Bark paa Rodspidsen overtog Hættens 
Rolle; den mangler de fortykkede Fibre. 
De om den gjennembrudte Rod nydannede Celler i 
Stængelen blive strax (i Modsætning til Dikotylernes Kork- 
celler) stærkt fortykkede; de faa lysgule Vægge og brunt 
Indhold. De ere resistente mod koncentr. Svovlsyre. 
Et Tværsnit af Roden udenfor Stængelen viser, at det 
forvredne Vedlegeme nu er blevet smukt symmetrisk; den 
fortykkede Marv er traadt tilbage eller helt forsvunden; 
Barkens libriforme Celler have trukket sig tilbage til en smal 
Zone i det midterste Parti , udenfor hvilket der nu findes 
tyndvæggede Barkceller uden Intercellulærrum. Selv om 
Roden ikke træder lige ud men bøjer ind mellem Stængel og 
Bladskede, dannes der dog allerede nu Rodhaar ; dette sker enten 
ved at Epidermiscellerne simpelthen forlænge sig, eller ved 
at der først ved tangentiale Vægge dannes to eller flere 
Døtreceller af Epiderniiscellen, hvoraf saa den yderste danner 
Rodhaaret. 
En stor Del af de højt oppe i Stængelen dannede Rød- 
der, der hurtigt dr^jge udad, kunne aabenbart ikke nogen- 
sinde naa Jorden. De dø vistnok bort, og Stængelen danner 
derfor et hermetisk Korkdække udenom det døde Legeme. 
De Rødder, der voxe nedad, behøve Næring under den 
lange Vandring, og denne skaff"e de sig gjennem Epidermis. 
Det komprimerede Stængelvæv, det nøje Sammenhæng mellem 
Epidermispapillerne og Stængelens Parenkym, Papillernes 
»Aagren« idet de bore sig ind mellem hine Celler — Alt 
tyder hen paa, at der finder en Indsugning Sted. 
Puya longifolia. Alle Rødder forløb et Stykke i 
Rhizomet. Enkelte forlode det i dets øverste Parti, men de 
fleste løb næsten parallelt med dets Axe ; nogle faa Milli- 
metre fra Rhizomets nederste Parti antoge en Del af dem 
en skraa Retning udad og forlode det; men enkelte bevarede 
den oprindelige Retning, indtil de traadte ud gjennem Rhi- 
