161 
zomets afstumpede Endestykke. Herved dannedes en mægtig 
Dusk af lange Rødder om Rhizomets nederste Del. 
Roden i Stængelen har en tydelig Rodhætte : den ellers 
almindelige stærke Modsætning mellem de to Dele af Rodens 
Bark er her udjævnet, Barkens Celler ere mere ensartede i 
Størrelsen; men de vide Celler optræde her i Central- 
Cylinderen. 
Epidermis danner paa store Strækninger encellede Pa- 
piller; udenfor disse ligger komprimeret Stæn^elp irenkym. 
Der fandtes i disse Rødder en Mængde forgrenede Hyte- 
traade (med »Schnallenbildungen« ). De strakté sig op ojen- 
nem Barkens videre Celler og de store Celler i Vedcylinderen. 
Roden led altsaa af en Sygdora, og paa mange Steder havde 
Stængelparenkymet dannet et Korklag udenom den for at 
hindre Sygdommen i at gribe videre om sig. Dette tyder 
paa en Korrespondance mellem Stængelen og Roden gjennem 
hele dennes Længde. 
De frie Rødders Hypoderraa var her stærkere udviklet 
og i usædvanlig høj Grad tykvægget og benhaardt. 
Pitcairnia punicea. De fleste Rødder ligge ordnede 
i en Kreds og gaa et langt Stykke parallelt med Axen, 
hvorpaa de forlade Stængelen. Enkelte kunne dannes næsten 
midt inde i Stængelen og gaa strax lodret nedad. En en- 
kelt Rod gik fra sit første Anlæg lodret opad i Stængelen, 
i en Strækning af c. Centimeter, bøjede saa udad i skraat 
opstigende Retning og havde forladt Stængelens Indre , be- 
varende den samme Væxtretning. 
Paa Rødder, som vare naaede omtrent 2 Millimetre 
udenfor Stængelen, var der kun yderst svage Spor af Rod- 
hætte. 
Naar Stængelens Sideskud have opnaaet en Længde af 
c. 1/2 Centim. er der allerede dannet en enkelt, ja under- 
tiden endog en næsten fuldstændig dobbelt Kreds af fuldt 
færdige Rødder i disse ; de gaa fra Sideskuddet ind i Moder- 
axen og forholde sig her som dennes egne Rødder. 
Epidermis udvikler sig forskjelligt paa Roden i Stængelen. 
Bot. t.ifisskr. 3 r. II. Journ. d. bot. S 8. II. 1 1 
