163 
haar, men dens Celler vare tyndvæggede og havde bugtede 
Yderflader. 
Under Vandringen indenfor Bladskeden har Roden i 
Begyndelsen en Rodhætte, men denne taber flere og flere 
Lag, og der udvikler sig med det Samme lange, ejendomme- 
ligt formede, undertiden septerede Haar paa Rodens yderste 
Partier. 
Angaaende Rodens Bygning, mens den er i Stængelen, 
er der at mærke, at de Celler i Perikambiet, der ellers 
pleje at være Arnestedet for Rodgrene, hor undertiden ere 
fortykkede paa samme Maade som »Skedens« Celler. 
Ofte indeholder Roden 1, 2 eller 3 meget store, i Cen- 
trum liggende Kar. 
Rod-Barken bestaar af to Lag: et ydre, tykvægget, 
brunt Sklerenkym og et indre, storcellet, tyndvægget Parti 
med Intercellulærrum. Fortykningen af Hypodermcellerne 
kan begynde paa hele Periferien og skride frem indad, eller 
den kan begynde paa den ydre (mod Stængelens Epidermis 
vendende) Del af Periferien, medens endnu den indre Halv- 
kreds er tyndvægget. 
Epidermis danner Papiller paa Roden i Stængelen. 
Disse ere stærkest udviklede paa Rodens ældste Parti, hvor 
der ogsaa findes et tykt Lag af korrumperede Stængel- 
parenkymceller ; i enkelte Papiller optræde tangentiale og 
skjæve Skillevægge; ogsaa paa de yngste Partier af Roden 
findes der fremspringende, vorteformede Papiller ; paa Rodens 
mellemste og længste Parti ere Epidermis' Celler derimod 
paa hele Strækningen flade og ofte tykvæggede, dette sidste 
i Forhold til de Dele af Stængelvævet, de støde op til. 
Tillandsia s p. Rødderne ligge alle i Stængelens 
Bark og gaa parallelt med Afstamningsaxen. De forekom i 
en enkelt Kreds, med Undtagelse af et Sted, hvor to Rød- 
der vare dannede paa samme Radius og tæt ved Siden af 
hinanden; disse vare fladtrykte. 1 den nedre Del af Stæn- 
gelen bøje de udad ofte under en næsten ret Vinkel. 
Den største Del af Rodens Bark bestaar af et haardt, 
11* 
