164 
brunt Hypoderma, dannet af tilspidsede, udelte Celler. De 
vise i Chlorzinkjod yderst en gul, indvendig blaa Reaktion; 
de ere resistente mod koncentr. Svovlsyre. I Kali svulme 
de saa stærkt, at Snittet øjeblikkelig sprænges radialt i flere 
Stykker. »Skedens« Celler ere ligeligt fortykkede paa alle 
Sider og vise Cellulose-Keaktion med Undtagelse af det 
yderste, fine Lag. 
Parenkymet om Rødderne i Stængelen svulmer langt 
stærkere i Svovlsyre end det øvrige Stængelparenkym ; i 
Chlorzinkjod faa hine Celler efter længere Indvirkning et 
mægtigt, indre Lag, der er farvet blaat. 
Bilbergia nutans. Roden: Det centrale Vedparti 
indeholder særdeles vide Kar; Indre-Barken er derimod smaa- 
cellet. Hætten forsvinder, naar Rødderne have brudt frem. 
Der synes at udvikle sig Papiller paa Rodens yderste Spids. 
Kun ganske enkelte Rødder havde holdt sig et længere 
Stykke inde i Stængelen. 
Pu y a poly a nth o s. Paa det undersøgte Brudstykke 
gik alle Rødder ud under en Vinkel af omtrent ib^. 
Epidermis var næsten over Alt flad. Ved Rodspidsen 
var Epidermis utydelig, derfor var der ikke at skjelne be- 
stemt mellem Periblem og Hætte. Ved svagere Forstørrelse 
ses ligesom ellers en Zone af mørkere Indhold førende Celler 
paa Grænsen mellem Periblem og ' Hætte ligesom mellem 
Pierom og Periblem. 
Bilbergia Liboniana. I Stængelen fandtes en orer- 
ordentlig Mængde i alle Retninger løbende Karbundter, som 
toge sig ud som Rødder, fordi deres største Del indtoges af 
brune, libriforme Celler, aldeles som i Rodens Hypoderma. 
Epidermis paa Roden i Stængelen er altid flad, men enten 
stor- eller sraaacellet. Der fandtes ingen Rodspids i Stæn- 
gelen paa dette Brudstykke. 
Boptophytum roseo-purpureum. I den overjor- 
diske Stængeldel fandtes ikke Rødder. 1 Rhizomet forløb de 
kun et kort Stykke (men fuldt udviklede), stærkt divergerende 
