165 
fra Axen. Paa et Par Undtagelser nær udsprang de alle fra 
den ene Side af Stængelen. 
I den frie Del af Roden trækker det tykvæggede Hypo- 
derma sig tilbage til en smal Zone. Men baade i Rodens 
indre og i den frie Del findes en vel udviklet, sklerenkyma- 
tisk Marv. 
Rodhætten bliver mere og mere flad , naar Rodspidsen 
nærmer sig Periferien ; dens Celler blive endelig sammentrykte 
og brune. 
I Rodens yngre Periode er der et for Periblem og Hætte 
fælles Meristem; men naar Rodspidsen er ved at bore sig 
ud, synes det, at Epidermis efterhaanden som et selvstændigt 
Lag breder sig ud over hele Rodspidsen. Dette kunde gjælde 
som et yderligere Hevis for, at Hættens Funktion nu er af- 
sluttet. 
Pourretia sp. (2 halvraadne Stængelstykker). Rød- 
derne løb udelukkende i Stængelens ydre Partier. Deres Bark 
dannedes af et ydre, tykvægget Hypoderma og en indre, stor- 
cellet Zone, med meget tyndvæggede Celler; det inderste 
Lag dannede en •>Skede« med (paa Tversnittet) hestesko- 
form igt fortykkede Celler. 
Epidermis Celler hævede sig som Vorter med meget 
sarte Vægge. De borede sig lidt ind i eller lagde sig op til 
Stængelens Parenkym. 
Roden havde en mægtig Centralcylinder, dannet af en 
fortykket Marv, som var hul, og af store Kar, der udgik i 
korte Straaler mod Periferien. (Basten var fortæret). 
Lamprococcus fulgens. Kun paa Rhizomet fandtes 
talrige Rødder, der anlægges inderst i Barken og antage en 
skraa Retning nedad. Paa de underjordiske Udløbere fandtes 
ikke en eneste Rod. 
Caraguata li ngulata(?). Unge Planter, fæstede til 
Grene. Paa den ganske unge Plante vare Adventivrødderne 
anlagte omtrent samtidig i en Kreds eller Gruppo i Stænge- 
lens midterste Parti (paa ældre Stængler lia de derimod her 
som ellers i Stængelens Periferi). De kunde forfølges tæt 
