JI6Ô 
op under Stængelens Vegetationspunkt. De vare strax for- 
synede med et vel udviklet Hypoderma. Luftrødderne havde 
kun stærkt udviklet Epidermis paa den mod Værtplanten 
vendte Side. 
(Paa alle de undersøgte Exemplarer var Stængelens 
nederste Parti saa vel som Luftrødderne indhyllet i en fin 
Uld, der viste sig at bestaa af lange, encellede, tykvæggede 
Fibre, ofte samlede i Knipper, hvoraf mange med deres Spidser 
havde boret sig ind i Værtplantens Kork. Trods en meget 
omhyggelig Eftersøgen var det mig ikke muligt at paavise sik- 
kert en organisk Forbindelse mellem disse Haarknipper og 
Caraguata; men jeg tvivler ikke om, at en saadan er til 
Stede. Det vilde være et interessant Exempel paa Rod- 
haarenes Tilbøjelighed til at afpasse sig efter de Forhold, 
hvorunder Planten lever.) 
Tillandsia usneoides. Stængelen er opfyldt af ned- 
løbende Rødder. De have den samme Bygning som hos alle 
øvrige undersøgte Former, kun ere de yderligere uddannede 
til at kunne modstaa det Tryk, Stængelens Væv udøver. Den 
indre Bark bestaar kun af 1 — 2 Lag vide Celler, alt andet i 
Roden er fortykket: Marven, saavelsom Vævet mellem Kar- 
straalerne, ja endogsaa hele Perikambiet og Epidermis. 
Naar Roden bliver fri, danner den som ellers en tynd- 
vægget Ydrebark, men Marven holder sig solid, sklerenky- 
matisk. Karrene træde tydeligere frem, deres Vægge ere 
tyndere; og afvexlende med Karstraalerne ses Grupper af 
Phloem, bestaaende af tyndvæggede Celler. Perikambiet be- 
holder sin Fortykning undtagen udfor Xylem- og Phloëm- 
partierne. 
(Materialet havde været benyttet til Indpakning og var 
derfor i en meget forkommen Tilstand ; de yngre Partier af 
Rødderne kunde ikke undersøges.) 
Pit c ai mi a spec, (vildtvoxende, Glaziou N. 8023 in herb. 
Warm.). Rødderne i Stængelen havde i Sideskuddene alle en 
opadgaaende Retning, men bøjede brat ned, naar de kom udenfor 
